Номер провадження: 22-ц/813/1954/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2018 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок Держави Україна з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В суді першої інстанції позивач вимоги підтримав в повному обсязі і стверджував, що бездіяльністю посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 йому - ОСОБА_1 . - завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях і розмір якої він - позивач - визначив в суму 5000 грн.

Представник відповідача - Прокуратури Одеської області позов ОСОБА_1 не визнав і доводив, що позов є недоведеним і не підлягає задоволенню.

Представник Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду не з`явився, надав на позовну заяву відзив, в якому стверджував, що позов ОСОБА_1 є недоведеним і просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням судуОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року, ухвалити нове про стягнення з рахунків прокуратури Одеської області відшкодування моральної шкоди розміром 5 000 грн., посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду незаконне, необґрунтоване та таке, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інтенції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 06.03.2018 року за вхідним №116 до Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_1 надав заяву про кримінальне правопорушення, скоєне у відношенні родини заявника - перешкоджання у користуванні власністю, а саме земельною ділянкою та спорудами, розташованими на цій ділянці, відповідальність за яке передбачена ст.356 КК України. У встановлений законом строк відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не були внесені і це стало підставою для звернення ОСОБА_1 09.03.2018 року до Київського райсуду м. Одеси із скаргою на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1. Ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси у справі за №520/2766/18 від 12.03.2018 року скаргу на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 задоволено та зобов`язано посадових осіб місцевої прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені у заяві ОСОБА_1 від 06.03.2018 року за №116.

07.05.2018 року на виконання ухвали Київського райсуду м. Одеси Одеською місцевою прокуратурою №1 внесено відомості до ЄРДР за №0000032. Окрім того, матеріали кримінального провадження направлені до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для організації розслідування, тому як відповідно до положень ст.216 КПК України, досудове розслідування злочину, передбаченого ст.356 КК України здійснюється слідчими органів Національної поліції.

Позивач стверджував, що за вказаним кримінальним провадженням досудове розслідування триває 6 місяців, але особи, які скоїли злочин до відповідальності не притягнуті.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на копію заяви до Одеської місцевої прокуратури №1, ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 12.03.2018 року і Постанову апеляційного суду Одеської області від 28.08.2018 року про залишення без змін рішення Київського райсуду м. Одеси від 01.06.2018 року про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до Прокуратури Одеської області і Одеської місцевої прокуратури №1 про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Стаття 16 ЦК України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 оскаржувалась бездіяльність посадових осіб місцевої прокуратури №1, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною.

Позивач доводить наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, встановлені ухвалою Київського райсуду м. Одеси бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1Одеській області. Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відсутність спеціальних підстав для застосування статті 1176 ЦК України.

ОСОБА_1 зазначає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Суд апеляційної інстанції враховував, що відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ні з позову ОСОБА_1 ні з його пояснень в судовому засіданні не вбачається в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні доказі на підтвердження розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів законом покладено на сторону. У даному випадку сторона позивача свій обов`язок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не виконала.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є не належними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.06.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький