Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2086/19
Провадження №: 2/332/1208/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , третя особа: Орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання осіб такими , що втратили право користування жилим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

31.05.18р. позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в якому зазначено, що відповідачі не проживають в будинку АДРЕСА_1 з 2015 року, оскільки переїхали на проживання до м.Мінусинська, РФ. Просять визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивачі позов підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просили позов задовольнити.

Відповідачі до суду не з`явились та надали суду письмові заяви, в яких позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили справу розглянути без них та позов задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову не заперечувала, оскільки по новому місцю проживання житлові умови неповнолітнього відповідача ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліпшились, отже права його не порушені.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 виїхав з будинку АДРЕСА_1 у 2014 році, інші відповідачі по справі виїхали з вказаного будинку у 2015 році. Зараз у спірному будинку проживають тільки позивачі. З 2015 року відповідачі до спірного будинку не повертались до сьогоднішнього дня.

Аналогічні пояснення надала суду свідок ОСОБА_13 .

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Як вбачається з прозову та встановлено судом, ОСОБА_1 та її син - ОСОБА_2 є власниками буднику АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_1 належить 1/7 частка вказаного будинку на підставі договору обміну від 11.08.1998 року, а 1/7 частка - на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2002 року.

ОСОБА_2 належить 1/7 частка вказаного будинку на підставі договору обміну від 11.08.1998 року, а 4/7 частки - на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2018 року.

Позивачі зареєстровані і постійно мешкають у буднику АДРЕСА_1 . У спірному будинку також зареєстровані, але не мешкають:

-ОСОБА_3 (син ОСОБА_14 ),

-ОСОБА_4 (дружина ОСОБА_3 ),

-ОСОБА_5 (син ОСОБА_3 ),

-ОСОБА_6 (син ОСОБА_3 ),

-ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_6 ),

-неповнолітній ОСОБА_8 (син ОСОБА_6 ),

-ОСОБА_9 (мати ОСОБА_4 ).

ОСОБА_3 , його дружина, син - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не проживають за вказаною адресою з 06.08.2014 року, а ОСОБА_6 з своєю дружиною та неповнолітньої дитиною не проживають з 27.07.2015 року. Відповідачі вибули на постійне місце мешкання до Російської Федерації, де прийняли громадянство вказаної країни, зареєструвалися та постійно там проживають на цей час.

Факт відсутності відповідачів у спірній квартирі з 2014 року та 2015 року, відповідно підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та письмовими доказами: довідкою голови квартального комітету № 70 від 12.06.2018 року; довідками №№ 88, 89 від 19.01.2018 року та даними домової книги, згідно яких ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітній ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, вказані відповідачі вже є громадянами РФ, що підтверджується відповідними паспортами та письмовими заявами самих відповідачах, направлених на адресу суду.

На цей час відповідачі добровільно не бажають зніматися з реєстрації та не сплачують за комунальні послуги. Реєстрація останніх певним чином перешкоджає позивачам у повному обсязі користуватися своїм майном. ОСОБА_14 та ОСОБА_18 у зв`язку з реєстрацією відповідачів вимушені нести додаткові витрати на комунальні послуги, які рахуються на зареєстрованих осіб. Крім того, отримати субсидію у зв`язку з наявністю такої кількості зареєстрованих, є проблематично.

Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 5 листопада 2014 р. в справі № 6-158-цс14.

З наведених підстав, враховуючи, що відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, не мешкають в ній більше одного року, позивачі вважають за необхідне усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 20 червня 2019 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік