Справа № 2-4348/09 Головуючий у 1 інстанції: Городецький А.С.
Провадження № 22-ц/811/1455/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника апелянта Огородник І.І., представника правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року в складі судді Горецького А.С. у справі за позовом ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.08.2009 року позов ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно здійснену добудову приміщень до будинку АДРЕСА_1 , а саме приміщення першого поверху: хол площею 39,0 кв.м та 8,6 кв.м., туалет площею 3,7 кв.м, душову площею 2,5 кв.м., ванну кімнату площею 6,4 кв.м., кухню площею 25,5 кв.м., вітальню площею 41,3 кв.м та приміщення другого поверху: хол площею 35,3 кв.м., житлову кімнату площею 22 кв.м., житлову кімнату площею 24,6 кв.м., житлову кімнату площею 18,7 кв.м., санвузол площею 2,4 кв.м., балкон площею 4,4 кв.м., підвал 19,0 кв.м., загальною площею 321,2 м.кв., житловою площею 142,6 м.кв.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.12.2009 року апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилено. Рішення Личаківського районного суду від 06.08.2009 року залишено без змін.

Згідно довідки архіваріуса Личаківського районного суду м. Львова матеріали даної справи № 2-4348/09 були знищені за терміном зберігання, що підтверджується актом на знищення № 4 від 27.01.2014 року (а.с. 1).

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року оскаржив ОСОБА_3 , як спадкоємець після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертає увагу на те, що до участі у розгляді цієї справи залучений не був, однак оскаржуване рішення безпосередньо стосується його прав та обов`язків, а саме частину житлового будинку на АДРЕСА_1 , якої він позбавлений.

Вважає рішення незаконним та необґрунтованим таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням всіх обставин справи та таким, що порушує права апелянта, тому підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначає, що перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 з 22.02.1981 року по день її смерті. Під час шлюбу дружина отримала в дар житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . На момент отримання у власність будинку його загальна площа становила 67,7 кв.м., житлова - 36 кв.м.

В період з 2006 по 2008 рік спільними силами подружжя проведена реконструкція зазначеного будинку, як наслідок його площа збільшилась до 321,2 кв.м., житлова - 142,6 кв.м.

Стверджує, що за життя дружина ніколи не заперечувала про те, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та будувався для сім`ї.

Звертає увагу на те, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

08.02.2012 року після смерті дружини, відмовився від прийняття спадщини на користь доньки ОСОБА_5 .

Однак, виходячи з того, що майно є спільним сумісним, вважав, що спадкоємці дружини отримають у спадок тільки частку дружини, а йому залишиться його частка.

Дізнавшись, що весь будинок розподілений між спадкоємцями дружини ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року та ухвалити нове рішення, яким у позові про визнання права власності відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.12.2017 року в складі судді Приколоти Т.І. цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 з додатками на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.08.2009 року у справі № 2-4348/09 повернуто до Личаківського районного суду м. Львова для дооформлення, оскільки цивільна справа № 2-4348/09 за позовом ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності, знищена у зв`язку з закінченням терміну зберігання, для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.04.2018 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-4348/09 за позовом ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності.

16.05.2018 року справа надійшла до Апеляційного суду Львівської області.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

19.10.2018 року цивільна справа № 2-4348/09 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018 року для розгляду цивільної справи № 2-4348/09 (провадження № 22-ц/811/1455/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Ніткевича А.В., суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

Ухвалою судового засідання від 28 травня 2019 року залучено до участі у справі як правонаступників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_7 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (ч. 1 ст. 370 ЦПК України).

Розглядаючи апеляційну скаргу колегія суддів виходить з такого.

Апелянт ОСОБА_3 не був присутній під час апеляційного розгляду скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року, доводи апеляційної скарги, які носять приватний характер не можуть співпадати із доводами розглянутої апеляційної скарги Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, тому ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року.

Учасники справи з метою відновлення провадження надали місцевому суду копії відповідних документів.

Зокрема, згідно копії договору дарування будинку від 29.08.2000, серії НОМЕР_3 ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до Реєстраційного посвідчення від 19.09.2000 року, серії НОМЕР_4 житловий будинок в цілому зареєстрований за ОСОБА_4 (а.с. 53).

В матеріалах справи наявний технічний паспорт від 20.06.2000 року (а.с. 12-15).

З копії ескізного проекту на відповідність будівельним нормам і правилам самовільно здійсненої житлової прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 від 2009 року з додатками, копії листа Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради від 07.07.2009 № 3-С-13243/2401, копії листа Личаківської районної санітарно-епідемілогічної станції м. Львова від 11.06.2009 № 1475/014, копії листа начальника сектору з ПНПД Личаківського РВ ГУ МНС України в Л/о від 25.06.2009 № 4/669, копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , вбачається, що покійна дружина апелянта ОСОБА_4 вчиняла дії щодо отримання дозволу на проведення будівельних робіт із реконструкції будинку отриманого в дар та їх подальше узаконення (а.с. 54-68).

09.04.2009 року виготовлений технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку 321,2 кв.м. (а.с. 69-74).

Рішенням Личаківського районного суду від 06.08.2009 року визнано за ОСОБА_4 право власності на самочинно здійснену добудову приміщень до будинку АДРЕСА_1 , а саме приміщення першого поверху: хол площею 39,0 кв.м та 8,6 кв.м., туалет площею 3,7 кв.м, душову площею 2,5 кв.м., ванну кімнату площею 6,4 кв.м., кухню площею 25,5 кв.м., вітальню площею 41,3 кв.м та приміщення другого поверху: хол площею 35,3 кв.м., житлову кімнату площею 22 кв.м., житлову кімнату площею 24,6 кв.м., житлову кімнату площею 18,7 кв.м., санвузол площею 2,4 кв.м., балкон площею 4,4 кв.м., підвал 19,0 кв.м., загальною площею 321,2 м.кв., житловою площею 142,6 м.кв..

Рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду від 17.12.2009 року та набрало законної сили.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 22.02.1981 року серія НОМЕР_2 апелянт ОСОБА_3 та позивач у даній справі, покійна ОСОБА_11 , були подружжям (а.с. 24).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 53 роки, про що у книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 472 (а.с. 10).

В подальшому, рішенням від 07.06.2016 року Личаківським районним судом м. Львова визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 29/150 ідеальних часток будинку АДРЕСА_2 кв .м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , на 1/3 ідеальну частку будинку АДРЕСА_4 , на 1/3 ідеальну частку земельної ділянки, загальною площею 0,0873 га, що розташована на АДРЕСА_1 та на 1/3 ідеальну частку земельної ділянки, площею 0,0897 га, що розташована на території будинку на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 був залучений до участі у вказаній справі як третя особа (а.с. 21-22).

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, нимна підставі договору дарування.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

У скарзі апелянт покликається на те, що в період з 2006 по 2008 рік спільними силами подружжя проведена реконструкція зазначеного будинку, як наслідок його загальна площа збільшилась з 67,7 кв.м. до 321,2 кв.м., житлова - з 36 кв.м до 142,6 кв.м.

На підтвердження вказаних обставин апелянт надав висновок експерта № 46/18 від 18.06.2018 року, складений за зверненням ОСОБА_3 , за яким в період з серпня 2000 року по квітень 2009 року в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 виконані покращення, що полягали у проведенні реконструкції з прибудовою до будинку із збільшенням площі будинку та його геометричних розмірів. Влаштовано: фундамент, стіни, перегородки, перекриття, дах, покрівля, встановлено дверні та віконні блоки, влаштовано оздоблення підлог, стель, інженерні мережі тощо.

Ринкова вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи з урахуванням його стану згідно технічного паспорта, складеного на 20.06.2000 року становить 791000,00 грн.

Ринкова вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 станом на час проведення експертизи з урахуванням його стану згідно технічного паспорту складеного на 09.04.2009 року 3607000,00 грн.

Ринкова вартість житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку із проведеними покращеннями збільшилася на 2816000,00 грн. (а.с. 124).

Враховуючи те, що вартість спірного будинку істотно збільшилась унаслідок здійснених за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, колегія суддів приходить висновку, що цей будинок набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На переконання колегії суддів, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею право власності на самочинно здійснену добудову приміщень до будинку АДРЕСА_1 загальною площею 321,2 м.кв., житловою площею 142,6 м.кв., суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції від 18.03.2004 року, чинній на момент розгляду справи) не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не попередив учасників справи про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а саме про необхідність залучення чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 до участі у справі, як наслідок прийняв судове рішення про права та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, що є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 06 серпня 2009 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк