Дата документу 14.06.2019
Справа № 334/3866/19
Провадження № 2/334/2515/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Запорізької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони відчуження майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони його відчуження, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником кв. АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851.

Нещодавно, у зв`язку з відчуженням нерухомого майна, позивачці ОСОБА_1 стало відомо про наявність арешту накладеного на її квартиру.

При зверненні до першої Запорізької нотаріальної контори позивачці було роз`яснено, що арешт накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя б/н від 04.03.2004 року Першою Запорізькою нотаріальною конторою в якості забезпечення позову АОЗТ «Київсоюздорпроект» по справі № 2-414/05, в якій чоловік позивачки був стороною по справі.

По даній справі, майже через рік, після накладення арешту, за участю чоловіка позивачки була укладена мирова угода, про що свідчить ухвала Ленінського районного суду по справі № 2-414/05 від 03.03.2005 року, проте ухвала про застосування заходу забезпечення позову скасована не була.

Чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 , видане 05.10.2005 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, та майже 14 років вона проживає в своїй квартирі, однак про наявність арешту не знала.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , колишньому чоловіку позивачки, який ніколи не був власником цієї квартири.

Згідно витягу з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрації прав власності квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності.

Все вищезазначене свідчить, про наявність різної інформації в державному реєстрі нерухомого майна, щодо власника, підстави виникнення права власності, та арешту на квартиру, яка належить позивачці. При цьому, до ВДВС Ленінського районного управління юстиції зазначена ухвала суду не надходила, арешт, обтяження виконавчою службою не накладалися та саме Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було внесено запис до державного реєстру щодо заборони відчуження нерухомого майна.

Зазначене порушує законні права та інтереси позивачки, як власника житла, арешт на квартиру АДРЕСА_1 накладено безпідставно, оскільки ОСОБА_1 ніколи не була боржником в жодній судовій справі, тому, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та просить суд звільнити з-під арешту та заборони відчуження нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , накладеного Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004 року, яке належить їй на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851, на праві власності нерухомого майна та скасувати обтяження з реєстраційним номером 1957242, накладене на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004 року по справі № 2-414/05.

В судове засідання позивачка не з`явилась за станом здоров`я, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи без його участі,

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Судом встановлено, що з 30.06.1979 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорту позивачки з відміткою про сімейний стан.

Позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851, на праві власності нерухомого майна, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141363623 від 16.10.2018р.

04.03.2004 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 в межах цивільної справи № 2-414/05 за позовом АОЗТ «Київсоюзпроект» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, в якій було зазначено що вказане житлове приміщення належить відповідачу.

11.05.2005 року на підставі вищевказаної ухвали Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2005 року була затверджена мирова угода між АОЗТ «Київсоюзпроект» та ОСОБА_2 , за якою відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу 8046,20 грн. разовим платежем до 14.03.2005 року, провадження по цивільній справі було закрито, однак питання про зняття арешту з майна в ухвалі вирішено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого 05.10.2005 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції.

Однак, лише в травні 2019 року, під час оформлення документів для подальшого відчуженням нерухомого майна, належного позивачці ОСОБА_1 на праві власності, їй стало відомо про наявність накладеного на її квартиру арешту. При тому, що перехід права власності, а саме дарування квартири матір`ю позивачки на її ім`я відбувся 01.04.1998 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набагато раніше ніж Ленінським районним судом м. Запоріжжя була винесена ухвала про забезпечення позову від 04.03.2004 року, в якій власником був зазначений чоловік позивачки.

У зв`язку з тим, що у позивачки відсутні будь-які грошові зобов`язання перед АОЗТ «Київсоюзпроект», за клопотанням якого було накладено арешт на квартиру, яка належить позивачці та ніколи не належала її чоловіку, а при відсутності жодних боргових зобов`язань будь-які обмеження у праві власності є порушенням прав і інтересів власника (володільця) майна, вимоги позивачки є законним та обґрунтованими.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статті 386, 391 глави 29 ЦК України передбачають право власника на захист своїх прав, в тому рахунку шляхом звернення з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню своїх прав та усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав судам низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна. Так, Постановою № 5 ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Поновлення прав позивачки та усунення перешкод в реалізації свого права власності на майно, яке полягає в його відчуженні, можливе лише шляхом зняття заборони відчуження з майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього праві чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно с. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.

Судом встановлено, що дійсно квартира АДРЕСА_1 з 01.04.1998 року належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності згідно витягу з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрації прав власності, при цьому ніколи не перебувала у власності чоловіка позивачки, ОСОБА_2 .

До того ж ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004р. про накладення арешту на спірну квартиру до ВДВС Ленінського районного управління юстиції не надходила, арешт (обтяження) виконавчою службою не накладалися, згідно Інформації з Реєстру обтяжень нерухомого майна заборона на відчуження квартири була накладена Першою Запорізькою нотаріальною конторою, а тому вимоги позивачки щодо його зняття підлягають виконанню саме відповідачем по справі, Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, яка внесла запис до державного реєстру щодо заборони відчуження нерухомого майна за наявності арешту на нього.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог було надано достатньо доказів, а тому позов підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Звільнити з-під арешту та заборони відчуження, нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , накладеного Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004 року, яке належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851, на праві власності нерухомого майна.

Скасувати обтяження з реєстраційним номером 1957242, накладене на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004 року по справі № 2-414/05.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Козлова Н. Ю.