ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5253/19 Справа № 210/45/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 07 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 190 000 гривень спричиненої смертю її чоловіка.

В обґрунтування позову зазначила, що 07 серпня 1974р. вона уклала шлюб із ОСОБА_2 , від якого вони народили та виховували дві доньки.

З 1958р. по 1994р. та з 1997р. по 23.09.1998р. її чоловік працював на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (правонаступник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг) водієм, начальником автоколони, старшим майстром.

23.09.1998р. під час виконання трудових обов`язків у відповідача з її чоловіком трапився нещасний випадок від якого він помер відразу після нещасного випадку.

Від нещасного випадку та наслідків визваних нещасним випадком позивач переносить моральні страждання та переживання. Позивач зазначає, що великий шок та великі моральні страждання пережила коли стався нещасний випадок із чоловіком, в день захоронення чоловіка, в перші місяці після смерті чоловіка. Після смерті чоловіка знаходилася тривалий час у великій депресії, морально страждала та страждає і по теперішній час оскільки залишилася одна, без чоловіка, без його підтримки, без його захисту та турботи. Смерть чоловіка спричинила їй і матеріальну шкоду, заробітна плата чоловіка була основним джерелом для сім`ї, на теперішній час її пенсія є незначною мізерною. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 190000 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в зв`язку зі смертю чоловіка у розмірі 160 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судові витрати у в розмірі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позову, відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідача вказує на те, що застосовані судом норми статей 440-1,450, 456 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час настання нещасного випадку, не є підставою для покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відповідальності за завдану позивач моральну шкоду спричинену смертю її чоловіка.

При цьому, апелянт зазначає, що нещасний випадок з чоловіком позивача стався внаслідок наїзду автомобіля БілАЗ-752, який належав ТОВ «Прип`ять» на нерухомий автомобіль ЗІЛ д/н НОМЕР_1 , який належав відповідачу, водій автомобіля ЗІЛ ОСОБА_2 знаходився біля автомобіля ЗІЛ та був притиснутий переднім бампером автомобіля БілАЗ-752 до задньої стінки автофургона ЗІЛ, який не перебував у русі, тобто не був джерелом підвищеної небезпеки, а тому на підставі ст.450 ЦК Української РСР, як у власника автомобіля ЗІЛ, не настає.

Відповідач вказує, що вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 19.01.1999 року доведена вина водія ОСОБА_3 в порушенні правил безпеки руху та експлуатації транспортного засобу особою, що керує транспортним засобом, що призвело до смерті потерпілого і з ТОВ «Прип`ять», як власника джерела підвищеної небезпеки на користь ОСОБА_1 було стягнуто моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., що підтверджено наявною у справі копією зазначеного вироку.

На думку апелянта вказані висновки суду першої інстанції щодо не створення відповідачем безпечних умов праці є безпідставними, а зміст пунктів Акту №97/4 та правові норми, на які посилається суд в оскаржуваному рішенні не свідчить про вину відповідача та невиконання ним свого обов`язку по забезпеченню безпечних умов праці. Звертає увагу, що у п.6 Акту №97/4 шкідливий фактор під час нещасного випадку був відсутнім. Апелянт вважає, що суд помилково застосував положення п.5.6.4 Правил охорони праці на автомобільному транспорті до спірних правовідносин та ст.153 КЗпП України, оскільки вони не підлягали застосування та не застосував норми права, які підлягають застосуванню ст.441 ЦК Української РСР, п.1 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові, ушкодженням здоров`я.

Також, відповідач наголошує на тому, що відсутні праві підстави на покладення на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» відповідальності у деліктному зобов`язанні на загальних підставах, оскільки відсутні всі складові деліктної відповідальності, зокрема відсутні неправомірні дії ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які б призвели до завдання шкоди потерпілій внаслідок нещасного випадку особі та відсутня вина підприємства в завданні шкоди, оскільки Актом №97/4 та вироком суду підтверджена неправомірність дій водія ТОВ «Прип`ять», ОСОБА_4 , і визначено особу, що є відповідальною за відшкодування завданої шкоди - ТОВ «Прип`ять», як роботодавець водія ОСОБА_4 та власник джерела підвищеної небезпеки.

Апелянт, звертає увагу на те, що позивач повторно намагається стягнути грошові кошти в рахунок відшкодування тієї самої моральної шкоди, оскільки при її обґрунтуванні посилається на ті ж самі обставини нещасного випадку та підстави її відшкодування, а подвійне відшкодування моральної шкоди діючим законодавством не передбачено, однак ці обставини суд проігнорував.

У відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, Дзержинського відділу ЗАГС м.Кривого Рогу, 07 серпня 1974р. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис 1491. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_6 .

Згідно трудової книжки померлого ОСОБА_2 встановлено, що він 11.08.1959р. був прийнятий електрослюсарем Криворізького металургійного заводу, потім був переведений черговим електриком, майстром автомобілів, начальником автоколони, а 03.05.1989р. був звільнений із підприємства. 10.07.1997р. знову прийнятий по переводу водієм автоколони на Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь», 23.09.1998р. робота була закінчена в зв`язку зі смертю.

Правонаступником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» з урахуванням змін в найменуванні є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом РАГС Дзержинської районної ради м.Кривого Рогу від 24 вересня 1998р. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у віці 62 роки, причина смерті сполучена травма грудей та хребта з пошкодженням внутрішніх органів.

Актом про нещасний випадок №97/4 (надалі Акт), встановлено, що 23 вересня 1998р. із ОСОБА_2 стався нещасний випадок о 14 годині 40 хвилини. Адресою нещасного випадку є Криворізький державний гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Місцем нещасного випадку є автошлях біля контрольно-пропускного пункту №5.

В п.3.3 Акту зазначено, що ОСОБА_2 працював водієм автомобіля 3 розряду, стаж його роботи становить 39 років, вид події наїзд транспортного засобу, шкідливий фактор відсутній. Причини нещасного випадку - порушення правил дорожнього руху які проявилися в недотриманні дистанції по відношенню попереднього нерухомого автомобіля, невживання запобіжних заходів щодо своєчасної зупинки автомобіля і відсутності достатніх практичних навиків по управлінню автомобілем Білаз у водія ОСОБА_7 (пп.13.1, 12.3 Правил дорожнього руху). Особи які допустили порушення законодавства - головний інженер цеху великовантажних автомобілів ТОВ Прип`ять порушив Систему управління охорони праці, начальник автоколони ТОВ Прип`ять порушив Систему управління охорони праці, ОСОБА_3 водій автомобіля Білаз ТОВ Прип`ять, порушив вимоги ст.1 Закону України «Про охорону праці», п.2.16.4 Системи управління охорони праці, пп.13.1, 12.3 Правил дорожнього руху.

Відповідно до Додатку №1 Акту, 23.09.1998р. ОСОБА_2 отримав шляховий лист для обслуговування їдальні №10 комбінату Криворіжсталь згідно наряду. О 14 год. 35 хв. ОСОБА_2 на автомобілі ЗІЛ під`їхав до контрольно-пропускного пункту №5, де був зупинений контролером для догляду автомобіля. Після зупинки автомобіля ОСОБА_2 вийшов з автомобіля і разом з контролером ОСОБА_8 підійшов до автофургона для проведення догляду. Оглянувши автофургон, контролер відійшов від автофургона і подав команду жезлом, іншому контролеру щоб вони випустили автомобіль ЗІЛ з території комбінату. Після цього контролер повернув голову в бік ОСОБА_2 який закривав задні двері автофургона і побачив, що на автомобіль ЗІЛ ззаду рухається автомобіль Білаз який належить ТОВ Прип`ять. Контролер крикнув водієві Білаз щоб той зупинився, але водій ОСОБА_3 допустив наїзд автомобіля Білаз на автомобіль ЗІЛ. Внаслідок зіткнення водій ОСОБА_2 був притиснутий переднім бампером автомобіля Білаз до задньої стінки автофургона ЗІЛ і отримав пошкодження несумісної з життям.

Додатком №2 Акту встановлено, що відповідачем та ТОВ Прип`ять, в зв`язку із нещасним випадком, було заплановано провести позапланові Інструктажі по Правилам дорожнього руху, провести цільову перевірку КПП, визначити місця догляду автомобілів, розглянути доцільність установки перед площадкою догляду автомобілів дорожнього знаку «Стоп» (проїзд без зупинки заборонено), провести позапланову перевірку знань правил охорони праці, доповнити Інструкцію по охороні праці для особового складу позавідомчого воєнізованого загону додатковими вимогами безпеки по догляду автомобілів. В період з 27.10.1998р. по 10.11.1998р. вказані заплановані заходи були виконані відповідачем та ТОВ Прип`ять.

Вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 19 січня 1999 року, ОСОБА_3 визнаний винним в скоєнні дорожньо-транспортній пригоді в результаті якої загинув ОСОБА_2 та останньому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.45 КК України призначене покарання вважати умовним із випробовувальним терміном 1 рік 6 місяців та з ТОВ «Прип`ять» на користь ОСОБА_1 стягнуто 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався статтями 153 КЗпП, 440-1 ЦК України (в редакції 1963р.), й виходив з того, що нещасний випадок стався при виконанні чоловіком позивачки трудових обов`язків на підприємстві відповідача та на території підприємства, яке не в повній мірі створило безпечні умови праці, у зв`язку, з чим відповідач несе обов`язок по відшкодуванню, завданої позивачці моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Нормами статей 15, 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положеньстатті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Статтею 6 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. N 2694-XII (зі змінами та доповненнями), які діяли на час виникнення правовідносин, передбачено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Ст.440-1 Цивільного кодексу України (в ред. 1963р.). передбачено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Суд перевірив доводи відповідача про відсутність вини підприємства в дорожньо-транспортній пригоді яка сталася із ОСОБА_2 23.09.1998р. і встановив наступне.

Так у п.2 Додатку №2 до Акту зазначено рішення щодо проведення цільової перевірки КПП, які розташовані на території підприємства, визначення місяця догляду автомобілів, розглянута доцільність установки перед площадкою догляду автомобілів дорожнього знаку «Стоп» (проїзд без зупинки заборонено).

Тобто з п.2 Додатку №2 до Акту вбачається, що на підприємстві відповідача перед КПП не були визначені місяця догляду автомобілів та був відсутній дорожній знак «Стоп», наявність якого на час події могла б запобігти настанню нещасного випадку, що стався з чоловіком позивачки, тобто запобігти загибелі працівника.

Відповідно до п.2.7 та п.5.10.60 «Загальних Правил безпеки для підприємств і організацій металургійної промисловості» затверджених Держтехнадзором СРСР від 15.03.1987р. (НПАОП 27.0-1.01-87), швидкість руху автомобілів по території підприємства не повинна перевищувати 5км/годину. Рух вказаного транспорту повинен регулюватися дорожніми знаками у відповідності до вимог ГОСТу 10807-78 та ГОСТу 23457-86, а експлуатація автомобільного транспорту підприємства металургійної промисловості повинна відповідати вимогам Правил дорожнього руху і Правилам технічної безпеки для підприємства автомобільного транспорту.

Пунктом 5.6.4 Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених наказом Державного транспорту України від 11.06.96р. №6/22-17-2907 та комітету України по нагляду за охороною праці від 13.01.97 №5, було передбачено, що при в`їзді на контрольно-технічний пункт повинні бути вивішені дорожні знаки: «Проїзд без зупинки заборонено», «Обмеження максимальної швидкості» - 10 км/год; знак безпеки згідно з ГОСТ 12.4.026-76 - «Вхід (прохід) через ворота КТП заборонено».

Отже, судом першої інстанції було встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 стався при виконанні ним трудових обов`язків на виробництві відповідача, і в смерті ОСОБА_2 наявна вина роботодавця, який на КПП, на місці огляду автомобілів своєчасно не встановив дорожній знак «Стоп»,наявність якого могла б запобігти настанню нещасного випадку, тобто відповідач на робочому місці загиблого не створив безпечних умов праці, тому доводи апелянта щодо відсутності вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в настанні нещасного випадку, колегія суддів відхиляє.

Доводи відповідача щодо наявності вини у нещасному випадку водія ОСОБА_3 та відшкодування моральної шкоди позивачці іншим підприємством ТОВ «Прип`ять», то колегія суддів вважає, що у цьому випадку вироком суду була встановлена вина водія ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді, пов`язана з порушенням останнім Правил дорожнього руху, тобто були інші підстави для відшкодування моральної шкоди, і за вироком суду моральна шкода стягнута з власника джерела підвищеної небезпеки - ТОВ «Прип`ять» на якому працював винний водій, однак винність ОСОБА_3 і ТОВ «Прип`ять» не знімає вини з відповідача за настання нещасного випадку із ОСОБА_2 , оскільки останній нестворив безпечних умов праці на робочому місці загиблого працівника.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини.

Також, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Беручи до уваги що смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання і встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, колегія суддів повністю погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди дружині загиблого, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо наявності вини іншого підприємства і відсутності підстав для задоволення позову, є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів, а також незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Проаналізувавши зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника, підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 березня 2019 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: