Справа № 758/3097/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., секретаря судового засідання Добривечір А.О., за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на бездіяльність державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Журби Тетяни Володимирівни,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - скаржник) звернулась до суду з позовною заявою до Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про зобов`язання вчинити певні дії, зняти арешт, повернення коштів, притягнення до відповідальності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.03.2019 р., з огляду на зміст позову, матеріали позовної заяви залишено без руху.

На виконання вказаної Ухвали - ОСОБА_1 подала скаргу на бездіяльність державного виконавця, в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Журби Т.В., яка полягає у неприйнятті рішення щодо закінчення виконавчого провадження № 57652213 та не знятті арешту з майна скаржника, скасувати постанову Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 09.11.2018 р. про арешт майна боржника, зобов`язати державного виконавця Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Журбу Т.В. поновити порушене право. Свої вимоги мотивувала тим, що нею, на виконання постанов старшого державного виконавця Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Журби Т.В. (надалі за текстом - державний виконавець) у виконавчих провадженнях №№ 45600522, 57652888 - про стягнення з неї витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій, 03.12.2018 р. та 04.12.2018 р. сплачені такі витрати, натомість, арешт, що був накладений на майно боржника в рамках даних проваджень, державним виконавцем не знятий, у зв`язку з чим, скаржник змушена звертатись до суду за захистом свого права.

В ході розгляду справи скаржником вимоги скарги підтримано та було подано додаткові пояснення по суті скарги, просила суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №57652213, у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, та не знятті арешту з майна скаржника, скасувати постанову Подільського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 09.11.2018 р. про арешт майна боржника, зобов`язати державного виконавця поновити порушене право.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суд про причини не явки не повідомила.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження" неявка в судове засідання в зазначених справах заявника або заінтересованої особи, якім повідомлено про час та місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному розгляді справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 23.06.2014 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 242636,17 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

З листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.12.2018 р. № Б-4940 встановлено, що 24.10.2018 року до Подільського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа стягувачу.

09.11.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та у межах виконавчого провадження № 45600522 знято арешт з майна боржника, втім, через несплату останньою виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження винесено в окреме виконавче провадження № 57652213 та № 57652888. Крім того, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в окреме провадження № 57843919.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» з боржника стягується виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, а саме виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Також, повідомлено, що підстав для закінчення виконавчого провадження немає, у зв`язку із тим, що боржником не надано підтвердження сплати боргу (оригінал квитанції про сплату), виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

У відповідності до приписів частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 18 Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. При цьому, суд не має права зобов`язати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Окрім того, згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» право закінчувати виконавче провадження надано саме державному виконавцю, тому суд не має права зобов`язувати державного виконавця приймати процесуальне рішення у вигляді постанови про закінчення виконавчого провадження.

Натомість, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав щодо визнання бездіяльності державного виконавця щодо невинесення постави про закінчення виконавчого провадження, оскільки боржником вчинялись дії, спрямовані на виконання постанови № 45600522 від 02.11.2018 р. у виконавчому провадженні № 57652213, про що свідчить квитанції №№ 19 та 24 від 04.12.2018 р. та 03.12.2018 р. відповідно, про сплату боржником (скаржником) виконавчого збору згідно ВП № 57652213 та витрат виконавчого провадження згідно постанови ВП № 45600522, про що боржником повідомлено Подільський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві 04.12.2018 р. за вх. № 19048.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги скаржника про скасування постанови про арешт майна боржника, суд виходив з того, що ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, обов`язок державного виконавця - зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження про зняття арешту з майна боржника та в день винесення направити її до виконання органу чи посадовій особі, яким до цього надсилалася постанова про накладення арешту на майно чи кошти боржника. Також у визначених випадках виконавець зобов`язаний вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Що стосується вимоги скаржника щодо зобов`язання державного виконавця поновити порушене право скаржника, з огляду на відсутність зазначення способу відновлення порушеного права, суд позбавлений можливості визначити самостійно шлях поновлення такого права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За вказаних обставин скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України "Про виконавче провадження", п.п. 2,4,13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби і звернень учасників виконавчого провадження", п.18 Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 447-451 Цивільного процесуального Кодексу України , суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на бездіяльність державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Журби Тетяни Володимирівни - задовольнити частково;

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Подільського районного ВДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Журби Тетяни Володимирівни, щодо закінчення виконавчого провадження 57652213;

В іншій частині в задоволенні скарги - відмовити;

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк