КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року

м. Київ

справа № 759/14450/18

провадження № 22-ц/824/8705/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня2019 року у складі судді Петренко Н.О.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року представник позивача Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 02 квітня 2007 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Указувала, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилалася на те, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості.

У зв`язку із зазначеним станом на 20 серпня 2018 року утворилася заборгованість у загальній сумі 15 770,93 грн., з яких: 1 089,57 грн. - тіло кредиту, 8 571,55 грн. - відсотки за користування кредитом, 4 882,62 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 727,19 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином, представник позивача Гаренко Н.В. просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 квітня 2007 року у загальному розмірі 15 770,93 грн. та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 травня 2019 року представник позивача Крилова О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвали нове про задоволення позову у повному обсязі, оскільки вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права та неправильно застосував норми процесуального права, а також неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що підписуючи кредитний договір, який є договором приєднання, сторони за власним волевиявленням досягли усіх істотних умов, взявши на себе зобов`язання виконувати його належним чином.

Зазначає, що відповідач була ознайомлена з умовами надання банківських послуг та погодилася з тим, що її заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Звертає увагу на те, що відповідач, підписуючи заяву від 02 квітня 2007 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, що підтверджується випискою про рух коштів та довідками щодо випуску кредитних карток та зміни умов кредитуванні і обслуговування кредитної карти, доданими до апеляційної скарги, висловила свою згоду з формою договору та його умовами.

Указує на те, що відповідач під час розгляду справи в суді заперечень проти позову не подала, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорила, факт укладення договору про надання банківських послуг, отримання кредитних коштів та ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечувала.

Уважає, що суд першої інстанції у порушення вимог статті 12 ЦПК України не роз`яснив позивачу його право на подання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог, а тому позивачем не було надано місцевому суду додаткові докази та такі докази додані до апеляційної скарги.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направила.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача належними та допустимими доказами не доведено наявність заборгованості відповідача за кредитним договором.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що згідно матеріалів справи ОСОБА_1 18 грудня 2007 року звернулася до ПАТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву, в якій просила відкрити рахунки і надати послуги, а саме, видати кредитну картку типу НОМЕР_1 , валюта: гривня, строк дії: 12/07, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 2 000 грн., базова процентна ставка: 22,8 % з розрахунку 360 днів у році, розмір комісії з кредитного обслуговування 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом списання коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карток Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом з випуску і обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється в разі прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку та при наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2.1 вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача зазначала, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 02 квітня 2007 року, згідно якої отримала кредитний ліміт у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також указувала на те, що у порушення своїх зобов`язань та правил відповідач кредит у повному обсязі не повернула, у зв`язку з чим станом на 20 серпня 2018 року заборгованість відповідача склала 1 089,57 - тіло кредиту; 8 571,55 грн. - відсотків за користування кредитом; 4 882,62 грн. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 727,19 грн. - штраф (процентна складова).

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію заяви позичальника, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та розрахунок заборгованості.

Разом з тим, із копії заяви позичальника, наданої позивачем, убачається, що дана заява підписана 18 грудня 2007 року, сума кредитного ліміту становить 2 000 грн., тоді як в позовній заяві представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 02 квітня 2007 року та отримала кредит у розмірі 600 грн.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано відповідачем.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Разом з тим, як установлено судом, під час розгляду справи позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження видачі ОСОБА_1 кредитної картки, дати видачі картки, відкриття на її ім`я рахунку, розміру встановленого кредитного ліміту, а також виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Окрім того, як вірно зазначено місцевим судом, що в наданих позивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 02 квітня 2007 року відсутні дані про те, за якою саме карткою зроблено розрахунок.

Згідно статей 57, 60, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Окрім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Стороною позивача до позовної заяви копію картки, виданої відповідачу, не долучено, відомості щодо перевипуску карток та виписки по рахункам відповідача не надано, якщо такі відкривалися. Також у позовній заяві не вказано про відсутність можливості надати відповідні докази разом з позовною заявою та надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити сторона позивача із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх подання разом із позовом, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального закону колегією суддів не приймаються до уваги докази від сторони позивача на стадії апеляційного перегляду справи.

Доводи апелянта про те, що представник позивача не брав участь у судовому засіданні в суді першої інстанції та суд не роз`яснив останньому право щодо подання додаткових доказів на підтвердження позовних вимог є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки до позовної заяви представником позивача було додано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а подання всіх наявних у позивача доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, позивач, як юридична особа, скористувався правом та взяв участь у справі через свого представника юрисконсульта Гаренко Н.В. , яку уповноважив представляти свої інтереси та яка, як юрист, обізнана про права та обов`язки у судовому процесі.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, не надав належних та допустимих доказів наявності у відповідача заборгованості перед банком за кредитним договором.

Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, адже будь-яких доказів зарахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано, і нічим іншим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача у кредитному договорі, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки відомості, викладені у заяві не співпадають з інформацією у позовній заяві, а саме, датою укладення договору та розміру кредитного ліміту, а розрахунок заборгованості за відсутності відповідних доказів на підтвердження зазначених у ньому відомостей не є належним, допустимим та достовірним доказом наявності та розміру заборгованості відповідача перед банком.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай