Справа № 467/1144/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,

представника позивача Саннікової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання недійсним договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма Вісла») про визнання недійсним договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі.

Позов обґрунтовано тим, що їй, як власнику на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, належить земельна ділянка площею 14.24 га яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Восени 2017 року позивачу стало відомо про наявність договору оренди та додаткового договору до нього, укладеного між нею та ТОВ «Агрофірма Вісла», які зареєстровані в установленому законом порядку. Однак зазначає, що даних договорів із відповідачем не укладала та не підписувала.

За такого просила визнати недійсними договір оренди землі № 474 від 29 травня 2005 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29 травня 2006 року за № 97 та додатковий договір № 474 до договору оренди землі № 474 від 26 листопада 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Вісла», зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 64 та стягнути із відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року за клопотанням учасників процесу витребувано докази для проведення почеркознавчої експертизи.

Представником ТОВ «Агрофірма Вісла» направлено суду відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що договір укладений між ним та ОСОБА_1 є чинним та виконуєся сторонами. Позивач протягом тривалого часу отримувала орендну плату за спірним договором, чим фактично схвалила спірний договір. Крім того, просила застосувати до заявлених вимог строк позовної давності, оскільки позивач особистим підписом погодила всі умови договору та жодних претензій протягом дії договору оренди не виявляла. Тому просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви з підстав пропущення строку позовної давності.

Представник позивача на адресу суду надіслала відповідь на відзив в якому посилалась на безпідставність позиції відповідача щодо заявленого позову.

Ухвалою суду від 16 січня 2018 року по даній справі призначено почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 21 червня 2019 року справу призначено до розгляду по суті.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позивача підтримала, просила суд задовольнити позов. Суду пояснила, що про існування спірного договору та додатку до договору позивачу стало відомо восени 2017 року, коли ОСОБА_1 звернулася до відділу поліції щодо незаконних дій ТОВ «Агрофірма «Вісла» відносно обробітку належної їй земельної ділянки. Коли працівниками поліції були витребувані у відповідача договори оренди, то саме тоді дізналась про їх наявність. Зазначила, що договір оренди землі та додатковий договір до нього із ТОВ «Агрофірма «Вісла» ОСОБА_1 не уклада та не підписувала. Не заперечувала факт отримання позивачем орендної плати до 2014 року. Орендну плату за 2015 рік позивач повернула відповідачу, оскільки після 29 травня 2016 року обробіток земельної ділянки здійснювала самостійно.Посилаючись на наведене, просила визнати договір оренди землі№ 474 від 29 травня 2005 року та додатковий договір № 474 до договору оренди землі № 474 від 26 листопада 2007 року укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Вісла» недійсними та стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» до початку судового розгляду надіслала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши представника позивача, на підставі повного та всебічного дослідження обставин справив межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного.

Так, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV.

За змістом ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

На підставі ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За змістом ст. 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

За змістом ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, вільне волевиявлення особи на вчинення правочину є обов`язковою умовою його дійсності.

Моментом укладення договору оренди слід вважати момент, коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов, який з урахуванням письмової форми і обов`язкових реквізитів визначається моментом підписання договору у зазначену у ньому дату. Набрання чинності договором оренди законодавець пов`язує із виникненням у орендаря права оренди після державної реєстрації такого договору в установленому законом порядку.

Наведене відповідає висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року за результатом розгляду справи №575/476/16-ц, який на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин, визнаний судом недійсним,є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 14.24 га на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 8)

29 травня 2006 року у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 97 зареєстровано договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_1 , яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 14,24 га, яка розташована на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строком на 10 років (а.с.5-6, 57-58, 66-67).

26 листопада 2007 року між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору оренди, яким строк дії договору змінений на 15 років та змінено розмір орендної плати. Додатковий договір зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 64 в Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК Дердземкому Комітеті України земельних ресурсів" (а.с. 7, 59, 69).

Відповідно до висновку судово - почеркознавчої експертизи від 24 травня 2019 року № 19-72/19-579/580/581, проведеної за клопотанням представника позивача підпис від імені ОСОБА_1 підпис в графі «Орендодавець» договору оренди землі, укладеного між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_1 зареєстрованого у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 97 від 29 травня 2006 року виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис в графі «Орендодавець» додаткового договору оренди землі № 474 від 26 листопада 2007 року, укладеного між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_1 зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 64 в Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК Дердземкому Комітеті України земельних ресурсів" виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис в акті підтвердження особи орендодавця до договору оренди земельної ділянки від 20.09.2013 року, а саме в графі "підпис орендодавця прізвище, ініціали - проставляються власноручно" " виконано не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. (а.с. 124-139).

Експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Висновок експертизи належними доказами не спростовуються, тому суд вважає, що даний доказ є належним та допустимим.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обов`язкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання договору оренди землі та додаткового договору до нього, текст таких договорів було підписано від імені ОСОБА_1 сторонньою особою, а отже з її сторони не було вільного волевиявлення на розпорядження власністю, тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі», для визнання спірного договору недійсним, оскільки вказане відповідає обставинам справи та вимогам цивільного та земельного законодавства. Тому наявні підстави для задоволення позову шляхом визнання спірних договорів недійсними, оскільки відсутність волевиявлення сторін на укладення договору оренди землі, також свідчить про наявність підстав застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Представником ТОВ «Агрофірма «Вісла» заявлено про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України як на підставу для відмови у позові.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В судовому засіданні представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» посилалася, як на належність доказів того, що ОСОБА_1 знала про існування спірних договорів, надавши довідку про нарахування орендної плати останній за 2013-2017 роки (а.с. 42), відомості про отримання позивачем орендної плати за 2013-2015 роки (а.с. 43-48), акт підтвердження особи орендодавця до договору оренди земельної ділянки від 20.09.2013 року (а.с. 49).

Однак, такі доводи суд не може взяти до уваги, оскільки факт отримання орендної плати, сам по собі не є підставою вважати, що між останньою та підприємством існують договірні правовідносини щодо обумовленої земельної ділянки. Крім того, отримання такої плати за фактичне користування земельною ділянкою не свідчить про дійсність укладених з порушенням вимог ст. 203 ЦК України правочинів, так як не підтверджує волевиявлення орендодавця на час їх укладення.

Щодо посилань представника ТОВ «Агрофірма «Вісла» на акт підтвердження особи орендодавця до договору оренди земельної ділянки від 20.09.2013 року (а.с.49), як доказ того, що позивачу було відомо про наявність спірних договорів, то такий спростовується висновком судово - почеркознавчої експертизи від 24 травня 2019 року № 19-72/19-579/580/581, відповідно до якого підпис в акті підтвердження особи орендодавця до договору оренди земельної ділянки від 20.09.2013 року, а саме в графі "підпис орендодавця прізвище, ініціали - проставляються власноручно" виконано не самою ОСОБА_1 , а іншою особою.

За такого, суд вважає, що початком перебігу позовної давності є 2017 рік, що в розумінні ч.1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, а тому слід вважати, що ОСОБА_1 не пропустила строк звернення до суду із позовом, тому відсутні підстави для застосування до даних правовідносин позовної давності.

Оспорюваний договір ОСОБА_1 не підписувала, тому про його існування з моменту його укладання, тобто з травня 2006 року не могла знати і позивач.

Суд вважає, що не підписання ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки позбавило її можливості дізнатися про порушення свого права на земельну ділянку, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з часу укладення договору оренди чи отримання орендної плати, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права або особу що його порушила, бо саме по собі отримання плати не є свідченням обізнаності позивача з порушення його права.

Зміст правочину становлять права та обовязки, а оскільки особа договір не підписувала і, відповідно, не знала про такі права і обов`язки по договору, строк позовної давності слід рахувати з моменту коли особа довідалася про порушення свого права.

Доказів на підтвердження проінформованості позивача щодо існування спірної угоди раніше, ніж як представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» зазначив, а саме 2007 рік, останнім суду надано не було.

Посилання ТОВ «Агрофірма «Вісла» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримувала плату за користування землею з 2007 року, суд визнає таким, що суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 рокуу справі № 6-48цс15, де стороною справи було ТОВ «Агрофірма «Вісла».

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених ОСОБА_1 ТОВ при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.4). На проведення судово-почеркознавчої експертизи, позивачем понесені витрати в розмірі 6864 грн.00 коп. (а.с. 125)

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено, тому з відповідача ТОВ «Агрофірма Вісла» на користь позивача підлягає стягненню понесені нею судові витрати в сумі 7 568 грн. 80 коп. (704,80+6864,00=7 568,8)

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (код платника податків НОМЕР_2 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (ЗКПО 33434835, 55010, Миколаївська область, Арбузинський район, с. Новоселівка, вул.. Центральна,35) про визнання недійсним договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі, задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі площею 14,24 га розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований у книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії за № 97 від 29 травня 2006 року.

Визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 474 до договору оренди землі укладений 26 листопада 2007 року між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_1 зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 64 в Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК Дердземкому Комітеті України земельних ресурсів" .

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати в сумі 7 568 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та оголошено 02 липня 2019 року о 08 годині 00 хвилин.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова