ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2697/14

Головуючий у першій інстанції - Карапуту Л.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/25/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний промислово-інвестиційний банк»

Відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «МПТ»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 27 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (з кожного поручителя окремо) за кредитним договором № 686-11 від 21 червня 2011 року у розмірі 79 695 672 грн . 93 коп., із яких: 71 699 996 грн 71 коп. - тіло кредиту, 5 968 680 грн 19 коп. - проценти, 395 443 грн 53 коп. - комісія, 48 224 грн 53 коп. - пеня за прострочення кредиту, 133 845 грн - пеня за процентами, 9482 грн 98 коп. - пеня за комісією, 1440000 грн. - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 червня 2011 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Фірма «Вена» укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 686-11 за умовами якого банк надав ТОВ «Фірма «Вена» кредит у сумі 72 500 000 грн.

09 листопада 2012 року між банком, ТОВ «Фірма «Вена» та ТОВ «Севен Систем» укладено договір про переведення боргу № 1056-12, відповідно до якого ТОВ «Севен Систем» зобов`язалося повернути кредит не пізніше 25 грудня 2014 року, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 19 % річних, щомісячно комісію за управління кредитної лінією в розмірі 0,1% від ліміту кредитної лінії. У подальшому ТОВ «Севен Систем» змінило назву на ТОВ «ТЛЛ». Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договорами від 09 листопада 2012 року № 1060-12 та № 1059-12 відповідно.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 18 лютого 2014 року утворилася заборгованість, яку позивач просив стягнути із поручителів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором № 686-11 від 21.06.2011, яка складається з заборгованості за кредитом 71 699 996,71 грн., заборгованості за комісією 395 443,53 грн., заборгованості за відсотками 5 953 324,10 грн., заборгованості пені за простроченим кредитом 48 224,53 грн., заборгованості пені за простроченою комісією - 9 482,98 грн., заборгованості пені за простроченими відсотками - 132 196,71 грн., штрафу 1 440 000,00 грн., а всього на загальну суму 79 678 668, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» заборгованість за кредитним договором № 686-11 від 21.06.2011, яка складається з заборгованості за кредитом 71 699 996,71 грн., заборгованості за комісією 395 443,53 грн., заборгованості за відсотками 5 953 324,10 грн., заборгованості пені за простроченим кредитом 48 224,53 грн., заборгованості пені за простроченою комісією - 9 482,98 грн., заборгованості пені за простроченими відсотками - 132 196,71 грн., штрафу 1 440 000,00 грн., а всього на загальну суму 79 678 668, 56 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними за змістом та вимогами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційних скарг полягають у тому, що 16.02.2016 року ТОВ «МПТ» (основний боржник) було ліквідовано, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було внесено відповідний запис, а тому вважають, що відповідно до ч. 1 ст. 559, ст.ст. 598, 609 ЦК України саме з 16.02.2016 року припинились зобовязання за договорами поруки внаслідок припинення основного зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з ліквідацією позичальника - ТОВ «МПТ».

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» просив відхилити апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та залишити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.10.2016 року без змін, посилаючись на його законність та ухвалення внаслідок правильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2016 року скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 04 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 28 листопада 2016 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судові засідання апеляційного суду апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третя особа ТОВ «МПТ» - не з`явились.

Як встановлено Апеляційним судом, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ «МПТ» зареєстровано у м.Чернігові по проспекту Миру, 68. Проте, судові повістки, які направлялись рекомендованими відправленнями за вказаною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цією ж адресою місцезнаходження ТОВ «МПТ», повертались до апеляційного суду Чернігівської області не врученими адресатові із зазначенням причини повернення - «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Судовий розпорядник апеляційного суду неодноразово виїжджав за відомим місцезнаходженням ТОВ «МПТ», проте судові повістки вручені не були, оскільки за місцем реєстрації юридичної особи по проспекту Миру, 68 в м. Чернігові ТОВ «МПТ» не виявлено, про що складені відповідні акти, які приєднані до матеріалів справи. Зокрема, за адресою реєстрації ТОВ «МПТ» по проспекту Миру, 68 в м. Чернігові знаходиться будівля готелю «Градецький» проте, натепер готель не діє, вхід до готелю закритий і неодноразові намагання вручити судову повістку ТОВ «МПТ» виявились неможливими. Разом з тим, апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про можливого правонаступника ТОВ «МПТ» або про відсутність такого, або про зміну місця перебування ТОВ «МПТ» - апеляційному суду не повідомляли.

Щодо належного повідомлення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судові повістки, які були направленя за зареєстрованими місцями проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повертались до апеляційного суду не врученими із зазначенням причини повернення «За закінченням терміну зберігання».

Судовий розпорядник апеляційного суду неодноразово виїжджав за зареєстрованим міцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проте судові повістки вручити виявилось неможливим через відсутність адресатів за адресами, про що були складені відповідні акти.

Про зміну місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційний суд не повідомляли.

Апеляційним судом неодноразово направлялись листи рекомендованою та простою кореспонденцією на адреси відповідачів з повідомленням про дати, час та місце судових засідань у справі. Проста кореспонденція до апеляційного суду не поверталась. Рекомендована кореспонденція поверталась до апеляційного суду не врученою. Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Устименко проти України» (Case of Ustimenko v. Ukraine) заява № 32053/13) зазначено, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа Олександр Шевченко проти України). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, і безпідставне затягування розгляду справи є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З моменту прийняття справи до провадження апеляційним судом - з 14 січня 2019 року (том 3 а.с.204) і по день винесення постанови апеляційним судом, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодного разу не з`явились в призначені судом засідання та не цікавились рухом своїх апеляційних скарг, що свідчить про зловживання своїми процесуальними правами всупереч положенням ст. 44 ЦПК України, що є неприпустимим.

Відтак, відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, що не з`явилися, та які вважаються належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у апеляційних скаргах розрахунок кредитної заборгованості за кредитним договором № 686-11 від 21.06.2011 року у сумі 79678668,56 грн., розмір стягнутої заборгованості за кредитом, процентами, пені та штрафам не заперечують і не оскаржують.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Промінвестбанк», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Промінвестбанк», суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 598, 599 ЦК України, виходив з того, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором з внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін та, відповідно, не припиняє договори поруки, оскільки позивач реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи-боржника.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 21 червня 2011 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Фірма «Вена» укладений кредитний договір № 686-11 відповідно до якого банк надав ТОВ «Фірма «Вена» кредит у сумі 72 500 000 грн.

09 листопада 2012 року між банком, ТОВ «Фірма «Вена» та ТОВ «Севен Систем» укладено договір про переведення боргу № 1056-12, за умовами якого ТОВ «Севен Систем» зобов`язалося повернути кредит не пізніше 25 грудня 2014 року, сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 19 % річних, щомісячно комісію за управління кредитної лінією в розмірі 0,1% від ліміту кредитної лінії.

У подальшому ТОВ «Севен Систем» змінило назву на ТОВ «ТЛЛ», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «МПТ».

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договорами від 09 листопада 2012 року № 1060-12 та № 1059-12 відповідно. За умовами договорів поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники в тому ж обсязі, що і позичальник (а.с. 76-78 т. 1), ), (а.с. 82-84 т. 1).

Зазначені обставини сторони в апеляційному суді не спростовували і не заперечували.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що позичальник, починаючи з жовтня 2013 року, порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість.

Як убачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2013 року та 21 листопада 2013 року ПАТ «Промінвестбанк» направлялись ТОВ «Севен Систем» вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором №686-11 від 21.06.2011 року (а.с.87-88, 92-93 т.1), які були отримані ТОВ «Севен Систем» 04 листопада 2013 року та 25 листопада 2013 року відповідно (а.с.89, 95 т.1).

Також ПАТ «Промінвестбанк» направлялись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором №686-11 від 21.06.2011 року (а.с. 90, 91, 96, 98 т.1), які повернулися неврученими з підстав «За закінченням терміну зберігання» (а.с.100,101 т. 1).

На спростування вказаних обставин апелянтами не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Згідно розрахунку позивача, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитних платежів, станом на 18 лютого 2014 року утворилась заборгованість за кредитним договором №686-11 від 21.06.2011 року в сумі 79 695 672,93 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 71 699 996,71 грн, за процентами за користування кредитом - 5 968 680,19 грн, заборгованості за комісією - 395 443,53 грн, по пені за простроченим кредитом - 48 224,53 грн, по пені за простроченими процентами - 133 845,00 грн, по пені за простроченою комісією - 9 482,98 грн та штрафу - 1 440 000,00 грн (а.с.27-31 т.1).

Висновком додаткової судово-економічної експертизи №3601-3604/15-24 від 21 грудня 2015 року Чернігівського відділення Київського-науково дослідного інституту встановлено (а.с.78-110 т.2), що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідає умовам договору про відкриття кредитної лінії № 686-11 від 21 червня 2011 року та додатковим угодам до нього.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Розмір заборгованості перед ПАТ "Промінвестбанк" за кредитним договором № 686-11 від 21 червня 2011 року становить:

- за кредитом 71 699 996 грн 71 коп., в тому числі прострочена - 2 199 96 грн 71 коп;

- по відсотках за строковою заборгованістю становить - 5 823 135 грн 36 коп., в тому числі прострочена 5 208 107 грн 96 коп., що відповідає розрахункам заборгованості, проведеним ПАТ "Промінвестбанк", які маються в матеріалах справи.

Розмір заборгованості по відсоткам за простроченою заборгованістю становить 144 399,63 грн, в тому числі простроченим 105 462,70 грн.

Заборгованість перед ПАТ "Промінвестбанк" за договором №686-11 від 21 червня 2011 року за період з 09.11.2012 року по 17.02.2014 року включно становить:

- по пені за простроченим кредитом 48 224 грн 53 коп,

- по пені за простроченою комісією 9 482 грн 98 коп., що відповідає розрахункам заборгованості пені, проведеним ПАТ "Промінвестбанк", які маються в матеріалах справи.

Заборгованість по пені за простроченими відсотками становить 132 196,71 грн.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи ТОВ «Севен Систем» частково сплатило заборгованість по відсотках за кредитним договором №686-11 від 21 червня 2011 року, що вбачається з меморіальних ордерів, а саме, 14.03.2014 461,34 грн, 02.04.2014 7 728 грн, 04.04.2014 1 273,97 грн, 05.05.2014 279,45 грн, 29.05.2014 2 595,73 грн, 30.05.2014 654,24 грн, 28.08.2014 1 218,16 грн, а всього 14 210,89 грн. (а.с.15-21 т. 2).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність заборгованості боржника перед ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором №686-11 від 21.06.2011 року, яка, з урахуванням часткової сплати заборгованості по відсотках, становить 79 678 668, 56 грн. та яка складається із заборгованості за кредитом 71 699 996,71 грн, заборгованості за комісією 395 443,53 грн, заборгованості за відсотками 5 953 324,10 грн, заборгованості по пені за простроченим кредитом 48 224,53 грн, заборгованості по пені за простроченою комісією - 9 482,98 грн, заборгованості по пені за простроченими відсотками - 132 196,71 грн, штрафу 1 440 000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність -це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За приписами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Дослідивши та проаналізувавши у сукупності умови кредитного договору та наданий позивачем розрахунок заборгованості, апеляційний суд приходить до висновку, що розрахунок штрафу відповідає п. 5.6 кредитного договору, де визначено, що за кожен випадок невиконання прийнятих на себе зобов`язань, передбачених п.п. 4.2.3-4.2.6., 6.10 кредитного договору, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1,0% від ліміту кредитної лінії.

Відтак, сума штрафу відповідно до п. 5.6 кредитного договору становить 1 440000 грн.

Пеня за вказані порушення умов кредитного договору не нараховувалась, а нараховувалась за простроченим кредитом, простроченими процентами та простроченою комісією. Отже, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції при вирішенні цього спору не допущено подвійної цивільно-правової відповідальності у вигляді одночасного застосування пені й штрафу за одне й те саме порушення умов кредитного договору.

Як встановлено апеляційним судом, апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не містять ніяких доводів, спростувань або заперечень щодо розміру наявної заборгованості за кредитним договором (том.3 а.с.3-6, 11-14).

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ТОВ «Севен Систем» змінило назву на ТОВ «ТЛЛ», а з березня 2015 року - на ТОВ «МПТ».

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27 травня 2019 року убачається, що 16.02.2016 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «МПТ» за рішенням засновників, про що мається запис за №5011980 (а.с.156-158 т.2).

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року скасовано запис від 16.02.2016 № 5011980 державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, друкованих засобів масової інформації, легалізації громадських формувань Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області про припинення ТОВ «МПТ» (а.с.152-154 т.2).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ "Промінвестбанк" до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про скасування запису державного реєстратора відмовлено (а.с.182-184 т.2).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 липня 2016 року відкрито касаційне адміністративне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Промінвестбанк" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, виконання якої зупинено до закінчення касаційного провадження у справі (а.с.185 т.2). Доказів закінчення вказаного касаційного провадження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За правилами ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Отже, припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника.

Оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителів заборгованості шляхом звернення до суду з позовом було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя.

Наявний чинний запис про ліквідацію ТОВ «МПТ» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не свідчить про припинення основного зобов`язання та спірного договору поруки, оскільки моментом реалізації кредитором права на захист порушеного права до ліквідації боржника є звернення до суду із позовом - березень 2014 року, а не дата ухвалення судом рішення за результатом розгляду цього позову 27 жовтня 2016 року.

При цьому колегія суддів виходить із того, що захист порушеного цивільного права має як матеріально-правовий аспект (доведено, що цивільне право кредитора порушено) й процесуально-правовий аспект, яким визначається реалізація права на звернення до суду за захистом порушеного права (ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України).

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що аргументи скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення зобов`язань на підставі ст. 609 ЦК України не ґрунтуються на вимогах закону.

ПАТ «Промінвестбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до ліквідації ТОВ «МПТ», а відтак ліквідація боржника не є підставою припинення зобов`язання поручителів за кредитним договором.

Окрім того, апеляційний суд враховує наявність рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2017 року про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання поруки припиненою.

Зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року та є преюдиціальним при розгляді цієї справи відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Апелянтами не надано належних і допустимих документальних доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг, враховуючи положення ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив, що порука не є припиненою та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції повно, об`єктивно і всебічно встановлені і досліджені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті та не містять передбачених процесуальним законом законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: