Дата документу 13.06.2019 Справа № 336/4641/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4641/18 Головуючий у 1 інстанції Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/807/1696/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 28 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 17.06.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 22127,67 грн., з яких: тіло кредиту - 4695,55 грн.; відсотки за користування кредитом - 7192,24 грн.; пеня - 8709,99 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1029,89 грн.

Посилаючись на викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 22127,67 грн. за кредитним договором №б/н від 28.03.2008 року та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем заявлених позовних вимог.

Судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та в установлений строк.

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом.

За положеннями ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За приписами ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 28.03.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав у ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до умов укладеного договору, а також відповідно до наказу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 24.05.2005р. за № С-89 Договір складається з Заяви на видачу кредиту. Умов надання банківських послуг та Тарифами банку.

Обрання сторонами саме такої форми письмового правочину, складовою якого є погоджені Заява, Умови та Тарифи, не суперечить вимогам ч. 1 та ч.2 ст. 639 ЦК України.

Кредитний договір № Б/Н від 28.03.2008 р. в установленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому згідно ст.. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 17.06.2018р. має заборгованість 22127,67 грн., з яких: 4695,55 грн. - тіло кредиту; 7192,24 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8709,99 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина).

Колегією суддів встановлено, що в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 77. 78 ШЖ України, а саме: кредитний договір підписаний особисто ОСОБА_1 ; розрахунок заборгованості станом на 17.06.2018р., відповідно до якого ОСОБА_1 в період часу з 23.07.2009р. по 27.05.2015р. здійснювала сплату за користування кредитом та який не спростований ОСОБА_1 ; довідкою про зміну умов кредитування, довідку про строк дії картки та виписку по кредитному рахунку відповідно до якої ОСОБА_2 активно користувався кредитним лімітом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні вимог виходив з безпідставності, оскільки Банком не надано належних доказів в підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.

При укладенні 28.02.2008 р. кредитного договору № Б/Н між Позивачем та Відповідачем, Відповідач надав згоду, що "Я виражаю свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами." Вищезазначену згоду Відповідач особисто засвідчив своїм підписом.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, договір вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Згідно із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються Банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування).

У пункті 14.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом.

Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Вказані норми не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участь у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети-заяви.

Главою 53 ЦК України встановлений порядок укладення, зміни та розірвання договору. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Моментом укладення договору є одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст.640 ІІК України).

Вищенаведене кореспондує з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила грошові кошти у виконання договору), яка засвідчує бажання укласти договір, то ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Верховний суд в постанові від 21.03.2018 року по справі № 441/569/17, від 07.03.2018 року по справі№ 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 року по справі № 755/2720/16-ц зазначив, що підпис позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку не є обов`язковим.

З огляду на зазначене,Ю, колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

В даному випадку ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву від 28.03.2008р.. користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з Формою договору та його умовами.

Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку.

У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Із виписки також слідує, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка мас статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

З огляду на зазначене, колегією суддів встановлено, що позивачем надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі.

Таким чином, є доведеним факт укладання між Банком та ОСОБА_1 договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Саме на відповідача покладено обов`язок доведення, що він не був ознайомлений з Умовами та правилами та Тарифами банку.

Доказів, що Відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами. Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, Відповідач не надав.

Окрім того, Відповідач зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті Приватбанку.

На сайті Приватбанку в розділі "Архів договорів" https://privatbank.ua/terms розміщена редакція Умов та правил, які діяли на час підписання анкети-заяви від 28.03.2008 року.

Статтею 629 ЦПК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи із презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), факт укладення та невиконання позичальником зобов`язань за договором №б/н від 23.04.2011 року є доведеним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 10.06.2015р. у справі № 6-449цс15.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не оскаржував кредитний договір, навпаки, погодився з ним, що підтверджується його особистим підписом в договорі, а також довідкою про зміну умов кредитування та випискою по кредитному рахунку відповідно до якої Відповідач активно користувався кредитнім лімітом.

Розрахунок заборгованості по кредиту проведено Позивачем у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які разом із заявою відповідача складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням сплачених щомісячних платежів.

Правильність проведення розрахунку позивачем відповідач належними та допустимими доказами не спростував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, зокрема і про проведення відповідної експертизи.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок спростувати той факт, що надані суду AT КБ "Приватбанк" умови надання банківських послуг та правила користування платіжною карткою не є частиною укладеного договору, що відповідачем зроблено не було, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Пунктом 5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Тобто, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Відповідач про втрату картки не заявляв, з заявами щодо несакціонованого використання коштів до банку не звертався, кредитні кошти знімалися за допомогою банкомату, відповідно відповідач мав в наявності платіжну карту, знав ПІН - код властивий даній карті, який видавався в спеціальному конверті при отриманні картки і відомий тільки Держателю картки.

Докази видачі кредитних коштів знаходяться в матеріалах справи, відповідачем не спростовано що він не отримував кошти або їх отримала інша особа. З приводу оформлення кредитного договору чи втрати паспорту до правоохоронних органів не звертався.

Доводи апеляційної скарги про те, що письмові докази у вигляді виписки по рахунку не були надані до суду першої інстанції, з причин які не залежали від волі позивача, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції розглянув справу без участі представника позивача на підставі наявних у справі доказах.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Із наданих банком розрахунків вбачається, що відповідач порушив умови договору, не сплачував нараховані банком відсотки, не погашав отриману суму кредитного ліміту, унаслідок чого станом на 17.06.2018 року має заборгованість - 22127,67 грн., з яких: 4695,55 грн. - тіло кредиту; 7192,24 грн. - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8709,99 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). 1029,89 грн. - штраф (процентна складова), яка і підлягає стягненню з відповідача за виключенням штрафу (процентна складова) у розмірі 1029,89 грн.

Нараховані Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним кредитним договором вищезазначені штрафи 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 1029,89 грн. - штрафу (процентна складова) передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

А тому, при вищевикладених обставинах, колегія суддів відмовляє Банку у задоволенні його позовних вимог в частині стягнення 2069,49 грн. - штрафу (процентна складова) у цій справі з підстав з інших підстав - з підстав застосування вимог ст. 61 Конституції України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що у справі наявні всі належні та допустимі докази укладання між сторонами договору та видачі на підставі нього коштів, жодного доказу наданого Банком відповідачем та судом не спростовано.

Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором, жодна зі сторін не спростувала докази надані Банком щодо цього факту.

З огляду на наведене, вимоги банку є обґрунтованими.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами наданий позивачем розрахунок, не здійснено свого розрахунку, тому колегія суддів, перевіривши правильність наведеного розрахунку, при вирішення даного спору виходить із розрахунку, який міститься в матеріалах справи.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про часткове обґрунтування доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762 грн., сплачений АТ КБ "ПриватБанк" при поданні позовної заяви, а також судовий збір у розмірі 2 643 грн., сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, разом - 4405 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Запорізької області від 18 січня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 4695,55 грн. - тіло кредиту; 7192,24 грн. - відсотки за користуванням кредитом; 8709,99 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), а всього 21098 грн.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір в сумі - 4405 грн. (чотири тисячі гривень).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: