РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/6864/19

Провадження № 22-ц/4815/751/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі суддів :

головуючого: Боймиструка С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання не чинними транзакцій щодо переказів з кредитних та карткових рахунків, відновлення коштів на банківських рахунках, скасування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання нечинними транзакцій щодо переказів з кредитних та карткових рахунків, відновлення коштів на банківських рахунках, скасування штрафних санкцій (в порядку положень ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2019 року вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду по суті.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що послуги (кредит) були неналежним чином надані всупереч умовам договору та законодавства, що в результаті призвело до звернення про захист її прав, саме як споживача.

Вважає, що порушення її прав споживача банківських послуг виражається, перш за все, у проведенні відповідачем операцій без її волевиявлення, що суперечить умови договору банківського обслуговування, а тому суд безпідставно зазначає про відсутність підстави поданого позову, як порушення умов договору, щодо правовідносин яких застосовується ЗУ «Про судовий збір».

Зазначає, що оскільки нею укладено договір про банківське обслуговування для задоволення власних особистих потреб ї є споживачем послуг банку (кредитування, обслуговування карткових рахунків), відповідно даний спір стосується захисту прав споживача, оскільки спірні правовідносини відбулися між споживачем товарів, робіт і послуг та надавачем послуг.

Вважає, що вірно скористалась правилом альтернативної підсудності за своїм місцем реєстрації, пред`явивши позов до Рівненського міського суду Рівненської області, керуючись ч.5ст. 28 ЦПК України.

За наведеного просила, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» Мазурок А.А. вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що відповідно до предмету спору, правовідносини між сторонами регулюються ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Вказаним нормативно-правовим актом передбачено захист користувачів, в розрізі ЗУ «Про захист прав споживачів» лише щодо отримання інформації, проте її отримання не є предметом спору.

За правилами ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Передаючи дану цивільну справу за територіальною підсудністю в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України до Печерського районного м. Києва, суд першої інстанції виходив зтого, що відповідач знаходиться у м. Київ, вул. Грушевського 1д, і відповідно підстави для розгляду справи Рівненським міським судом Рівненської області відсутні.

Однак такі висновки суду зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування даної ухвали.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленою статтею 30 цього Кодексу.

Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтись за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання не чинними транзакцій щодо переказів з кредитних та карткових рахунків, відновлення коштів на банківських рахунках, скасування штрафних санкцій, як споживач, яким було укладено договір з банком про відкриття карткового рахунку та його подальшого обслуговування.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно п. 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тожсудам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані у Законах «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни "споживчий кредит", "фінансова установа", "фінансова послуга" дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється іна правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що відповідач істотно порушив умови договору, а саме щодо нарахування відсотків, пені та штрафу, які застосовувалися до безпідставно списаних коштів.

Позивач цілком обґрунтовано скористався своїм правом на альтернативну підсудність, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами є нічим іншим, як надання послуг, що підпадає під дію норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, з врахуванням положень ч. 5 ст. 28 ЦПК України та Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 правомірно звернулася з позовною заявою до відповідача за своїм місцем проживання саме до Рівненського міського суду Рівненської області і у судді не було передбачених ч. 2 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України підстав дляпередачі справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 08 квітня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Головуючий : С.В. Боймиструк

Судді : С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук