Справа № 465/4216/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1231/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 20 червня 2018 року в складі судді Мартинишин М.О. в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал», ОСОБА_3 про визнання недійними договорів про відступлення права вимоги за договорами іпотеки,-

встановила:

В липні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_3 з вимогою визнати недійсними договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011р. між ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» (Первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 621 та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Первісний кредитор) та ОСОБА_3 (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 622.

Вимоги обгрунтовувала тим, що іпотечний договір нерозривно пов?язаний із зобов?язанням, виконання якого він забезпечує, саме тому відступлення права вимоги за іпотечним договором відбувається за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов?язанням. На ОСОБА_3 та ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» право вимоги за основним зобов?язанням - кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року, укладений між ОСОБА_4 і ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не відступалось, договір про відступлення прав вимоги за цим кредитним договором між ними не укладався. Відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року відповідно до ст. 512 ЦК України повинно відбуватися на підставі договору про таке відступлення. Укладені відповідачами 30.05.2014 року договори комісії № 300514/1 і №300514/2 та акти приймання-виконання від 30.05.2014 року за цими договорами не підтверджують відступлення права вимоги за кредитним договором, оскільки відповідно до ст.512 ЦК України не є договорами про відступлення права вимоги. Зважаючи на те, що договори про відступлення прав за договором іпотеки від 16.06.2011 року між відповідачами укладені без одночасного укладення договору про відступлення прав за кредитним договором №014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року, тому вважає, що вони укладені з порушенням вимог законодавства України. Просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 20 червня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 06.06.2011 року між ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» (Первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 621.

Визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 06.06.2011 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Первісний кредитор) та ОСОБА_3 (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 622.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно надано оцінку доказів.

Покликаючись на договори відступлення права вимоги, укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» 30.05.2014 року, договір комісії № 3000514/2 укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» 30.05.2014 року та договір комісії № 300514/1 укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_3 30.05.2014 року зазначає, що всі права вимоги первісного кредитора за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16.06.2011 року, укладеного між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейшли до ОСОБА_3 .

Вважає помилковим висновок суду про те, що зважаючи на похідний характер договору іпотеки від основоного зобов`язання, для відступлення прав за іпотечним договором має відбутись відступлення прав за первісним договором, при цьому до ОСОБА_3 не перейшло право вимоги за кредитним договором, оскільки договір про відступлення права вимоги укладався лише з ПАТ «Комерційний банк «Стандарт».

Поряд з цим, покликається на те, що предметом договорів комісії було набуття ОСОБА_3 права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, крім цього такі договори (комісії) передбачають порядок передачі придбаної вимоги за актом прийому передачі.

Також зазначає, що спершу укладались договори комісії, а в подальшому договір про відступлення права вимоги між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», відтак не спростованим є той факт, що останній договір укладався в інтересах ОСОБА_3 і те, що право вимоги за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16.06.2011 року перейшло до нього не на підставі договорів комісії, а на підставі договору про відступлення права вимоги.

Звертає увагу, що представник відповідача ОСОБА_3 під час судового розгляду справи жодного разу не стверджував, що право вимоги перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору комісії, такий висновок суду першої інстанції є перекрученим та вирваним із контексту.

Вважає, що в оспорюваному рішенні суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що для того, щоб комітент мав право вимагати від третьої особи виконання зобов`язань за договором, комісіонер повинен відступити йому своє право до третьої особи лише після укладення додаткового договору, однак, на думку апелянта, таке трактування суперечить положенням ст. 1018 ЦК України, вимоги якої зводяться до того, що майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Покликається на судові рішення апеляційної та касаційної інстанцій у справі №465/1120/15 де досліджувалось питання договорів відступлення права вимоги, при цьому зазначає, що відступлення права вимоги за кредитним договором не оскаржується в суді, тому визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки без визнання недійсним відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, суперечить вимогам чинного законодавства.

Просить скасувати Франківського районного суду міста Львова від 20 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримку доводів апеляційної скарги та заперечення таких зі сторони представника позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16.06.2011 року, який був укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6 , було здійснено лише один раз - за договором відступлення права вимоги від 30.05.2014 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», за яким останньому відступлено право вимоги, при цьому доказів укладення договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/7299/82/24033 від 16.06.2011 р. на ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» та ОСОБА_3 , сторони не надали.

Крім цього, суд звернув увагу на те, що договір комісії за своєю правовою природою не є договором про відступлення права вимоги, а Акт прийому-передачі права вимоги від 30.05.2014 року до договору комісії № 300514/1 від 30.05.2014 року, який вказаний у п. 1.1. договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.05.2014 року, як документальне підтвердження відступлення ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» ОСОБА_3 права вимоги за кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 і ст. 513 ЦК України не є правочином (договором) про відступлення права вимоги.

Суд врахував, що зобов?язання за договором з третьою особою, який укладає комісіонер на виконання договору комісії виникають у нього, а не у комітента, при цьому для того, щоб комітент мав право вимагати від третьої особи виконання зобов?язань за договором, комісіонер повинен відступити йому своє право вимоги до третьої особи.

Також, суд взяв до уваги те, що договір іпотеки має похідний характер від основного зобов`язання, яке він забезпечує і право вимоги за ним не може бути передано без передачі права вимоги за основним зобов?язанням.

При цьому, суд не взяв до уваги покликання сторони відповідача на судові рішення ухвалені судами апеляційної та касаційної інстанції у цивільній справі № 465/1120/15-ц, в контексті встановлення правомірності відступлення права вимоги ОСОБА_3 , оскільки питання визнання недійсним договорів від 30.05.2014 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 16.04.2011 року предметом розгляду по цих справах не було.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).

Судом встановлено, що 16.06.2011 року позивач ОСОБА_4 уклала з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір № 014/7299/82/240033 про отримання кредиту та договір іпотеки, відповідно до якого передала банку, як іпотекодержателю, в іпотеку нерухомість - квартири АДРЕСА_1 .

Договір іпотеки забезпечує виконання зобов?язань за кредитним договором №014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року.

30.05.2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» уклали договір відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив своє право вимоги за кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт».

Цього ж дня, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» у зв?язку з укладенням договору відступлення прав вимоги за кредитним договором, уклали договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив своє право вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011 року ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт».

В свою чергу, 30.05.2014 року відповідач ОСОБА_3 уклав з ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» договір комісії № 30051/1, за умовами якого (п. 1.1) фінансова компанія зобов?язувалась за плату вчинити за рахунок ОСОБА_3 та від свого імені правочини щодо набуття права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року та договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно із п. 1.2. договору комісії належним виконанням комісіонером (ТзОВ «Сіагал») своїх обов`язків за цим договором вважається набуття комітентом ( ОСОБА_3 ) права вимоги до ОСОБА_4 за вказаними договорами.

В цей самий день, 30.05.2014 року ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» уклало з ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» договір комісії № 30051/2, за умовами якого банк зобов?язувався за плату вчинити за рахунок фінансової компанії та від свого імені правочини щодо набуття права вимоги до ОСОБА_4 за кредитним договором № 014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року та договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (п. 1.1).

В подальшому, 30.05.2014 року ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» уклав з ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між Позивачем і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.06.2011 року. Цей договір про відступлення права вимоги нотаріально посвідчений.

В п.1.1. цього Договору зазначено, що його укладено у зв?язку з підписанням сторонами акту прийму-передачі права вимоги від 30.05.2014 року до договору комісії № 300514/2 від 30.05.2014 року на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитними договорами, згідно з яким ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» відступлено (передано) право вимоги ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» за кредитним договором №014/7299/82/24033 від 16.06.2011 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6 .

Після цього, 30.05.2014 року ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» уклало з ОСОБА_3 договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ОСОБА_4 і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 16.06.2011 року. Договір про відступлення права вимоги нотаріально посвідчений.

За умовами п.1.1. цього Договору такий укладений у зв?язку з підписанням сторонами акту прийму-передачі права вимоги від 30.05.2014 року до договору комісії № 300514/1 від 30.05.2014 року на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором, згідно з яким ТзОВ «Фінансова Компанія «Сіагал» було відступлено (передано) право вимоги ОСОБА_3 за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16.06.2011р., укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_6 .

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Питання недійсності договору комісії №30051/1 від 30.05.2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал», договору комісії № 30051/2 від 30.05.2014 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», а також договору відступлення права вимоги від 30.05.2014 року укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», не ставилось, відповідних спорів на розгляді в суді не було, відтак зазначені правочини є дійсними.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Звертаючись з позовними вимогами ОСОБА_4 зазначила, що договори про відступлення прав за договором іпотеки від 16.06.2011 року між відповідачами укладені без одночасного укладення договору про відступлення прав за кредитним договором №014/7299/82/240033 від 16.06.2011 року, відтак такі укладені з порушенням вимог закону.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року (справа № 6-122цс13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Доказами правонаступництва, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

З врахуванням умов договору комісії № 300514/1 укладеного 30.05.2014 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_3 , договору комісії № 3000514/2 укладеного 30.05.2014 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», а також договору відступлення права вимоги, укладеного 30.05.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», колегія суддів приходить висновку, що всі права вимоги первісного кредитора за кредитним договором № 014/7299/82/24033 від 16.06.2011 року, укладеного між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перейшли до ОСОБА_3 , оскільки договір відступлення права вимоги від 30.05.2014 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» укладався, з врахуванням положень вказаних вище договорів комісії, в інтересах ОСОБА_3

Висновок суду першої інстанції про те, що зобов?язання за договором з третьою особою, який укладає комісіонер на виконання договору комісії виникають у нього, а не у комітента, при цьому для того, щоб комітент мав право вимагати від третьої особи виконання зобов?язань за договором, комісіонер повинен відступити йому своє право вимоги до третьої особи, є безпідставним, оскільки положення ст. 1011 ЦК України не містять такої умови, при цьому в силу вимог ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про визнання недійсними договірів відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011 року, укладених між ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» (Первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 621, а також відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Первісний кредитор) та ОСОБА_3 (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 622, необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні таких вимог, оскільки договори про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 30.05.2014 року між ПАТ «Комерційний Банк "Стандарт" і ТзОВ "Фінансова Компанія "Сіагал" та між ТзОВ "Фінансова Компанія "Сіагал" і ОСОБА_3 укладено з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 20 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011р. між ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» (Первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 621 та договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.06.2011 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Первісний кредитор) та ОСОБА_3 (Новий кредитор), нотаріально посвідчений 30.05.2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 622 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк