Справа № 175/4602/18
Провадження № 2/175/1493/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

07 травня 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В її домоволодінні також зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , який в даній квартирі не проживає фактично з 2017 року та його особисті речі там відсутні, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідача не представляє можливості, оскільки відсутній будь-який зв`язок з ним та невідоме його фактичне місце знаходження. Разом з тим, позивачка зазначила, що несе додаткові витрати по сплаті комунальних послугах, та інші додаткові витрати на будинок через реєстрацію відповідача, тому вона змушена звернутися до суду з вимогами визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

У судове засідання позивачка надала заяву у якій вимоги підтримала у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року відкрито провадження у даній справі та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Представник третьої особи надав до суду письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

Так судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелицею Д.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1215. Також даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2017 року за № 96214372.

Відповідно до довідки Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області №7458 від 12 вересня 2017 року та довідки Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 10025 від 13 листопада 2018 року в належному позивачці домоволодінні також зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з моменту придбання позивачкою квартири, тобто з 2017 року, там не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, будь-якого зв`язку з ним немає та фактичне місце знаходження не відоме, що унеможливлює його добровільне зняття з реєстрації за вказаною адресою.

Так, відповідно до п. 39 постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України.

Проте, як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач лише зареєстрований за вищезазначеною адресою, однак фактично у квартирі не проживає, особистих речей там не має, комунальних послуг не сплачує, та будь-яких грошових коштів на утримання майна не надає.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачка у вересні 2017 року придбала собі вищевказану адресу у якій вже був прописаний відповідач, який позивачці не знайомий та вона його жодного разу не бачила.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 ст. 156 ч. 1 ст. 165 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Це дружина наймача, їх діти і батьки, членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч.6 ст.29 ЦК України). Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом (ч.4 ст.9 ЖК України). У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання ,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за №2 від 12 квітня 1985 року зазначено, що судам, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить віл вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилам приміщенням: про визнання особи безвісно відсутньою: про оголошення фізичної особи померлою».

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрацію (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 3 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016року №207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки повинно бути стягнено сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України, 263-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) перешкоди в користуванні жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко