Єдиний унікальний номер 236/3612/18 Номер провадження 22-ц/804/1147/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Ткачов О.М.
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач) Гапонова А.В., Новікової Г.В.

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи що виникла з трудових правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку та компенсацію втрати частини грошових доходів, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду від 08 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою в якій викладено вимоги до Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» /надалі Товариство/ про стягнення заборгованості по заробітній платі за період простою з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 8882,50грн, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 3 440,45грн, компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 3745,06грн, та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 18 липня 2017 року по день ухвалення рішення, також просила компенсувати частину грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати.

Існування такої заборгованості позивач пов`язувала із неналежним виконанням з боку відповідача вимог трудового законодавства, згідно якого, в день звільнення 17 липня 2017 року роботодавець повинен був виплатити всі суми, що належали звільненому працівнику, однак цього не зробив.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року в позові відмовлено. Суд виходив з того, що позивач не надав переконливих доказів в підтвердження обставин наявністю яких він обґрунтовував свої позовні вимоги. Згідно висновків суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі позивач просила рішення скасувати та задовольнити позов. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не перевірив аргументи заявника та не дав правової оцінки доказам у справі які є належними і допустимими та які не спростовані у жодний спосіб відповідачем.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення норм матеріального та процесуального права, так як рішення суду першої інстанції не відповідає завданню цивільного судочинства, суд не вирішив спір по суті та не сприяв всебічному і всесторонньому розгляду справи.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Товариство просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

В обґрунтування відзиву відповідач посилався на обставини пов`язані із захопленням 17 березня 2017 року адміністративної будівлі Товариства за наслідками чого було відкрито кримінальне провадження №0000286 та обставини захоплення адміністративної будівлі структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», яке знаходиться в місті Луганськ, кримінальне провадження №0001019.

Вказує на неможливість виконання відповідачем обов`язків передбачених чинним законодавством України через вплив форс-мажорних обставин про що свідчить Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2.

Також зазначає що заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування в трудових відносинах про що зазначено в частині 1 статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці».

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 працювала в Товаристві до 17 липня 2017 року, та була звільнена у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП на підставі наказу №1596-ОС від 17 липня 2017 року /копія трудової книжки а.с.14-20, 26/.

Відповідно до Розрахунків підготовлених Товариством ОСОБА_1 визначені та нараховані такі суми заробітної плати:

- за березень нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 3556,16грн та сума до виплати становить 1 476,07грн;

- за квітень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 090,61грн та сума до виплати становить 1 663,63грн;

- за травень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 186,89грн та сума до виплати становить 1 771,38грн;

- за червень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 186,89грн та сума до виплати становить 1 771,38грн;

- за липень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 9 167,13грн та сума до виплати становить 7 465,09грн, до якої входять компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога.

/копія розрахунків заробітної плати та копії табелів обліку використаного робочого часу а.с. 28-29, 72-76, 82-91/.

Відомості щодо нарахованих ОСОБА_1 сум в період з 2004 року по березень 2017 року узгоджуються із «Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України» /а.с. 21-25/.

Відповідно до наказів № 58-ДН від 16 березня 2017 року та №73/ ОД на Товаристві встановлено простій /а.с. 54-57/.

Журналом обліку робочого часу працівників, які знаходяться на простої (ЦЕХ №24) на період простою визначено графік роботи також щодо працівника ОСОБА_1 /а.с.30-53/.

Відповідно до довідки-розрахунку за ОСОБА_1 значиться 30 невикористаних днів відпустки, за які мала надаватись грошова компенсація при звільненні /а.с. 27/.

Заробітна плата за першу половину березня (з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року) отримана ОСОБА_1 12 липня 2017 року в розмірі 1 074,65грн /відомість на виплату грошей № 553 за березень 2017 року а.с.125-127/.

Висновком торгово-промислової палати України визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.128-144/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відмовляючи в позові суд виходив із того, що позивач не довів обставин про те, що з боку працедавця, відповідача у справі, мало місце порушення вимог ст. 116 КЗпП України та не підтверджено що Товариство не провело розрахунок з позивачем при звільненні.

При цьому, суд взяв до уваги відзив Товариства в якому останнє заперечувало проти позову та посилалось на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина спричинила наслідки у вигляді відсутності у роботодавця відомостей щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції помилково вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено не на працедавця, а на працівника, та саме працівник, а не Товариство повинно забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Висновки суду про відсутність первинної документації, неможливість нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування які не спростовані жодними належними та допустимими доказами, також про фактичне виконання роботи свідчать табелі обліку використання робочого часу.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_2 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з порушенням вимог чинного законодавства.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою) в розмірі який підтверджений наданими розрахунками заробітної плати, які узгоджуються із відомостями з Держаного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України та довідками-розрахунками нарахування вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції не відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та надійності документальних доказів, які були вирішальними для результатів розгляду справи.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з березня по липень 2017 року у розмірі: за березень - 1476,07грн (з урахуванням авансу отриманого позивачем), за квітень 2017 року - 1 663,63грн, за травень 2017 року - 1 771,38грн, за червень 2017 року - 1771,38грн, за липень 2017 року - 7 465,09грн, (з урахуванням компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги), а всього 14 147,55грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані).

В розрахунок наведеної суми входить одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 3 971,28грн та компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 3 985,50грн, що підтверджено табуляграмою за липень 2017 року /а.с.76/.

Відповідно до частини 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» /надалі Закон/ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) /стаття 1 Закону/.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) /стаття 2 Закону/.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) /стаття 3 Закону/.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць /стаття 4 Закону/.

Відповідно до Закону Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» /надалі Порядок/.

Відповідно до пункту 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом /пункт 4 Порядку/.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць /пункт 5 Порядку/.

За змістом наведених норм права компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Виходячи із предмету спору та діючи в межах доводів позивача та позовних вимог апеляційний суд розраховує компенсацію станом на червень 2019 року.

Відповідно до статті 3 Закону сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2017 року складала 2550,73грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані), з яких 12 липня 2017 року позивачу виплачено 1 074,65грн і на теперішній час заборгованість складає 1 476,07грн.

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 1074,65грн станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2017 року складає 40,84грн (1074,65грн х 0.038 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2017 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року у сумі 1 476,07грн станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2019 року, складає 369,02грн (1 476,07грн х 0,250 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по червень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 1 663,63грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з травня 2017 року по червень 2019 року, складає 397,61грн (1 663,63грн х 0,239 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по червень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 1 771,38грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з червня 2017 року по червень 2019 року, складає 395,02грн (1 771,38грн х 0,223 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по червень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 1 771,38грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з липня 2017 року по червень 2019 року, складає 361,36грн (1 771,38грн х 0,204 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по червень 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 7 465,09грн (з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі вже утримані) станом на червень 2019 року у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін за період з серпня 2017 року по червень 2019 року, складає 1 507,95грн (7 465,09грн х 0,202 коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по червень 2019 року).

Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень - липень 2017 року складає 3 071,80грн (1 507,95грн + 361,36грн + 395,02грн + 397,61грн + 369,02грн + 40,84грн).

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст.14.1.180, ст.18, ст.162.1.3, ст.168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.

У той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають у зв`язку з наступним.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, що за своєю природою є відшкодуванням завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Іловайськ. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Луганськ та смт. Родакове, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Луганськ та смт. Родакове, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду та саме невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позов, стягнувши з Товариства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 14 147(чотирнадцять тисяч сто сорок сім),55 гривен, а також компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3 071(три тисячі сімдесят одна),80 гривен без врахування в зазначеній сумі податків та інших обов`язкових платежів.

Статтею 382 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач в жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати за час простою, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

За вимоги про стягнення заробітної плати за час простою, грошової компенсації за невикористані дні відпустки та грошової компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011, №3674- VI.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 621,75 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) за подання позовної заяви. З позивача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. (за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

За подання апеляційної скарги підлягала сплаті ставка судового збору у розмірі 2 114,40грн.

При поданні апеляційної скарги позивачем ОСОБА_1 було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення за її апеляційною скаргою до ухвалення судового рішення.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, з відповідача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 1 057,20грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) та з позивача у дохід держави належить стягнути судовий збір в сумі 1 057,20грн (за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 листопада 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку та компенсацію втрати частини грошових доходів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з березня 2017 року по липень 2017 року, а також компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 14 147(чотирнадцять тисяч сто сорок сім) гривень 55 копійок (з цих сум податки та інші обов`язкові платежі вже утримані).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3 071(три тисячі сімдесят одна) гривні 80 копійок.

Зобов`язати Публічного акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 доходу у сумі 3 071 (три тисячі сімдесят одна) гривні 80 копійок утримати з зазначеної суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1 678 (одна тисяча шістсот сімдесят вісім) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Судді: