Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 296/7523/14-ц

провадження № 61-18715св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Бобер Марина Олександрівна,

заінтересована особа - Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 грудня 2016 року у складі судді Шалоти К. В. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Косигіної Л. М., Худякова А. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на дії державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Бобер М. О. (далі державний виконавець Бобер М. О.), в якій просила скасувати постанову державного виконавця Бобер М.О. від 22 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 296/7523/14-ц, виданого 11 лютого 2015 Корольовським районним судом міста Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради (далі КП «Житомиртеплокомуненерго») 3279, 12 грн. боргу.

Подана скарга була мотивована тим, що оспорювана постанова винесена державним виконавцем Бобер М. О. з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», так як стягувачем за виконавчим листом від 11 лютого 2015 року, виданим Корольовським районний судом міста Житомира, було пропущено строк пред`явлення його до виконання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 08 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2017 року, заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвала Корольовського районного суду міста Житомира від 08 грудня 2016 року мотивована тим, що строк на пред`явлення виконавчого листа № 296/7523/14-ц до виконання стягувачем не пропущено, оскільки мало місце його переривання, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця від 22 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження № 51747209 за виконавчим листом № 296/7523/14-ц від 11 лютого 2015 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк пред`явлення виконавчого листа № 296/7523/14-ц до виконання перервався, у зв`язку із пред`явленням його до виконання та подальшим поверненням, а відтак, державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження у зв`язку із повторним зверненням стягувача про примусове виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвали місцевого суду та суду апеляційної інстанції та прийняти нову, якою задовольнити її скаргу.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що у матеріалах виконавчого провадження не міститься жодних доказів, які б вказували на переривання строку повторного пред`явлення виконавчого листа №296/7523/14-ц від 11.02.2015 року до виконання. Крім того вказувала на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII набрав чинності 05.06.2016 року відповідно до приписів частини першої статті 12 якого встановлено трирічний строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Корольовського районного суду міста Житомира.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 квітня 2018 року справу № 296/7523/14-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 03 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» заборгованість за послуги централізованого опалення у сумі 3 035 грн 52 коп. та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

11 лютого 2015 року на підставі зазначеного рішення суду від 03 листопада 2014 року, яке набуло законної сили 15 грудня 2014 року, Корольовським районним судом міста Житомира видано виконавчий лист № 296/7523/14-ц.

18 лютого 2015 року Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 296/7523/14-ц .

20 лютого 2015 року державним виконавцем Бобер М. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46596759 за виконавчим листом № 296/7523/14-ц.

26 лютого 2015 року державним виконавцем Бобер М. О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту десятого частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із встановленням місця роботи боржника.

24 червня 2016 року виконавчий лист № 296/7523/14-ц, виданий Корольовським районним судом м. Житомира був повернутий стягувачу - Комунальному підприємству «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, про що зазначено в списку №17/3-31/10681, складеному державним виконавцем Бобер М. О.

21 липня 2016 року КП «Житомиртеплокомуненерго» повторно звернулося до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 296/7523/14-ц.

22 липня 2016 року державним виконавцем Бобер М. О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51747209 за виконавчим листом № 296/7523/14-ц

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України 2004 року рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно з положеннями статей 383, 384 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 05 жовтня 2016 року, далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

За правилом частини другої зазначеної статті строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до частин першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання.

За приписами частини другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до частини першої, другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Погоджуючись з рішенням місцевого суду про відмову в задоволенні скарги, апеляційний суд вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог. Суди вірно врахували, що оригінал виконавчого документу було повернуто стягувачу 24 червня 2016 року після чого 27 липня 2016 року він повторно звернувся із заявою про прийняття його до виконання, а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався у зв`язку із пред`явленням його до виконання та подальшим поверненням.

Посилання заявниці на ту обставину, що апеляційний суд у своїй ухвалі послався на Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII, який на той час не набрав законної сили не впливає на правильність висновків суду апеляційної інстанції, оскільки відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Обставини справи встановлені судами на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався встановленого статтею 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права і зводяться до незгоди з висновками судів першої та другої інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. Відповідно до вищенаведеної частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

Судді:А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк І. М. Фаловська