Постанова

Іменем України

19червня 2019 року

м. Київ

справа №234/17743/16-ц

провадження № 61-30041св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:Сердюка В. В., Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року у складі судді Фоміної Ю. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року в складі колегії суддів: Жданової В. С., Будулуци М. С., Санікової О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

Улистопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частини квартири в порядку спадкування та вселення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 залишила заповіт, відповідно до якого нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2010 року, згідно з яким1/3 частка зазначеної квартири належалаОСОБА_3 , інші 2/3 частки квартири належать ОСОБА_2 .Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 38860,00 грн компенсації. 07 жовтня 2011 року ОСОБА_2 продав зазначену квартиру ОСОБА_3

17 травня 2012 року Апеляційний суд Донецької області ухвалив рішення, яким рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року скасував та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/3 частку квартири відмовив. Після цього ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності на майно, усунення перешкод в користуванні власністю. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, а вона, як дочка та єдина спадкоємиця померлої, у 6-місячний строк подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини та в подальшому приймала участь у судових засіданнях як правонаступник за позовами щодо спірного майна.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 18 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні власністю задоволено частково. Витребуваноз чужого незаконного володіння 1/3 частку спірної квартири, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 07 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , усунуто перешкоди в користуванні майном.

15 листопада 2016 року Апеляційним судом Донецької області вищезазначене рішення Краматорського міського суду скасовано. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/3 частку спірної квартири. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вселено ОСОБА_1 у зазначену квартиру. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за час свого життя спадкодавець ОСОБА_6 була власницею 1/3 частки спірної квартири, тому це право в порядку спадкування перейшло до її дочки ОСОБА_1 , а тому визнав за спадкоємцем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 1/3 частину спірної квартири та вселив її у квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасовано та відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 17 липня 2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частини спірної квартири, апеляційний суд виходив із того, що позивачка з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 до нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину не зверталась, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не має, а тому звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування є передчасним. Залишаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про вселення позивача до спірної квартири, апеляційний суд виходив із того, що враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витребувана 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , тому суд правильно захистив право позивача на користування та володіння майном, яке попереднім рішенням суду витребувано на її користь.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року, в якій проситьскасувати зазначенісудові рішенняв частині вселення ОСОБА_1 до спірної квартири таухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзізаявник вказуєна те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року, яким витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 , не відновлено право власності ОСОБА_6 на 1/3 частку спірної квартири, тобто за життя та на час смерті спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, а тому підстав для вселення позивача до спірної квартири, яка перебуває у її власності, немає.

У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у зазначеній справі призначено повторний автоматизований розподіл.

04 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Рішення судів попередній інстанцій переглядаються Верховним Судом лише в частині вирішення позовних вимог про вселення позивача до спірної квартири. В іншій частині рішення судів не оскаржуються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувані судові рішення в оскаржуваній частині - без змін, оскількиїх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ЦПК України (у редакції на час їхухвалення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 травня 2010 року була власницею 1/3 частки квартири, яку зареєструвала у Краматорському БТІ 10 червня 2010 року. Інші 2/3 частки вказаної квартири належали відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 38860,00 грн компенсації.

07 жовтня 2011 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, продав спірну квартиру ОСОБА_3

17 травня 2012 року Апеляційний суд Донецької області ухвалив рішення, яким рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року скасував та у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/3 частку квартири відмовив.

Тобто на момент укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/3 частина спірної квартири вибула із володіння власника ОСОБА_6 не з її волі, а на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 вересня 2011 року, яке в наступному було скасовано рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2012 року, як незаконне, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про визнання за ним права власності відмовлено.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент своєї смерті вона була законною власницею 1/3 частки спірної квартири. Той факт, що за життя 1/3 частина квартири вибула із володіння ОСОБА_6 поза її волею, відповідно до судового рішення, яке було в подальшому скасовано, не позбавляє її права власності на цю частку взагалі, бо це право є абсолютним та непорушним.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яку прийняла її дочка ОСОБА_1 шляхом подачі відповідної заяви до Першої Краматорської державної нотаріальної контори.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витребувана 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Нормативно-правове обґрунтування

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшли правильного та обґрунтованого висновку щодо вселення позивача до спірної квартири, з огляду на те, що після прийняття спадщини у позивача виникло право користування спадковим майном, але виникли труднощі із здійсненням свого права, крім того, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року на її користь із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 витребувана 1/3 частка спірної квартири, а тому суди таким чином захистили право позивача на користування та володіння майном, яке попереднім рішенням суду витребувано на її користь.

З урахуванням того, що доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, а висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуСоболєвоїЛідіїМихайлівнизалишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Сердюк А. І. Грушицький
І. М. Фаловська