Провадження № 2/638/710/19
19 квітня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Грищенко І.О.
за участю секретаря Самогньозд О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач 18.09.2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 22.06.1995 року є власником вказаної вище квартири .В зазначеній квартирі за домовленістю з жовтня 2012 року зареєстрована відповідач, яка з жовтня 2016 року не проживає, на теперішній час її реєстрація носить формальний характер, а вона змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача. У зв`язку з викладеним була змушена звернутися до суду з даним позовом.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував.
Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили.
У зв`язку з викладеним суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно даних довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб , яка видана за заявою власника від 07.09.2018 року , зареєстровані в належній позивачу квартирі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Позивач в обгрунтвання своїх вимог зазначила, що відповідач зареєстрована з жовтня 2012 року , на дійсний час відповідач в цій квартирі не проживає.
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у належній їй квартирі, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, вона є такою , що втратила право користування житловим приміщенням.
У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України х розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння).
Відповідно до ст. 72 ЖК України , визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов`язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Однак, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні права власності.
Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
У зв`язку з цим, суд вважає що саме визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою, що належить позивачу - є способом захисту прав останнього та, відповідно, підставою для зняття відповідача з реєстрації.
В свою чергу, згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Таким чином, ст.5 ЦПК України суд наділено повноваженням визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону та який буде ефективно захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача.
Встановлено, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації з жовтня 2016 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, наявність факту реєстрації відповідача за адресою житла, що належить позивачці, порушує права власника вказаного майна.
Відтак, суд вважає, що позовні вимоги законні , обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем в сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4,5,12, 13,76-81,141, 259,263,264,265, 280-282 ЦПК України, ст.11, 16, 317, 319,321,391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у сумі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив , за письмовою заявою відповідача, яка можу бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідачем заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у разі відмови судом 1 інстанції у задоволенні його заяви про перегляд заочного рішення.
Головуючий І.О.Грищенко