ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/598/19 Номер провадження 22-ц/814/1816/19Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року, ухвалене суддею Андрущенко-Луценко С.В., повний текст рішення складено - 26 квітня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на особисте утримання,-

В С Т А Н О В И В:

У березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на особисте утримання до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого вони мають спільну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на її утриманні, а відповідач не виконує свого обов`язку по матеріальному забезпеченню дитини. Крім того, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому позбавлена можливості забезпечувати себе самостійно. Відповідач є працездатним та повинен і може надавати їй матеріальне утримання до досягнення дитиною трьох років. Просила суд першої інстанції стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на особисте утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на особисте утримання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миргород Полтавської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 березня 2019 року і до повноліття дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миргород Полтавської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на її особисте утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 20 березня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні частки від заробітку відповідача, яка повинна стягуватися на утримання дитини, судом враховується вік дитини, її стан здоров`я, відсутність доказів стосовно стану здоров`я відповідача, відсутність у відповідача інших утриманців, наявність постійної роботи. Відповідач по справі працює, має змогу утримувати свою дружину, крім цього, суд враховую його вік та стан здоров`я, при бажанні відповідач може знайти додатковий заробіток.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на особисте утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) - скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на особисте утримання ОСОБА_2 до досягнення неповнолітньою дитиною трирічного віку - відмовити, судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з ч.ч.2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітної дружини, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідачем надано довідку про доходи, трудовий договір, згідно якого щомісячний дохід відповідача складає 4 300 грн., також довідка про стан здоров`я, відповідно до якої ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, які нині перебувають у стадії загострення та потребують лікування. До цього ж надані копії квитанцій про придбання лікарських засобів за квітень 2019 р. Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на особисте утримання позивача до досягнення їх неповнолітньої дитини трьох років. Зазначає, що посилання суду першої інстанції на наявність працевлаштування та стан здоров`я відповідача, як на такий, що дозволяє при бажанні знайти додатковий заробіток, вказує на те, що суд взагалі не звернув уваги на довідку про стан здоров`я ОСОБА_1 , не надав належної оцінки цьому доказу, необ`єктивно оцінив розмір доходу відповідача та його витрати на лікування, що призвело до безпідставного висновку про наявність можливості надавати матеріальну допомогу позивачу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який зареєстрований 06 жовтня 2017 року Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06 жовтня 2017 року серія НОМЕР_1 (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 січня 2019 року, серія НОМЕР_2 (а.с. 5).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 6).

Відповідачем надано суду копію трудового договору між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 22 березня 2019 року, з п.3 якого вбачається, що фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 4 300 грн. на місяць (а.с. 23).

З довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_6 вбачається, що ОСОБА_1 з 22.03.2019 року по березень 2019 року отримав дохід у розмірі 1 290 грн. (а.с. 24).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є доведеним та підлягає повному задоволенню, в частині вимог позивача про стягнення утримання від батька дитини до досягнення нею трьох років, то необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_1 працює і має змогу утримувати дружину. Крім того, враховуючи його вік та стан здоров`я, при бажанні може знайти додатковий заробіток. В той же час, при визначенні розміру аліментів, які повинна отримувати ОСОБА_2 на своє особисте утримання, суд першої інстанції врахував заробіток відповідача та те, що він повинен матеріально забезпечувати свою малолітню дитину та мати кошти на власне утримання.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, предметом апеляційного розгляду є законність та обгрунтованість рішення суду в частині задоволення частково позовних вимог про стягнення з відповідача утримання на позивача до досягнення неповнолітньою дитиною трьох років.

Згідно ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч.1,2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

По справі встановлено, що відповідач є працездатним, здійснює трудову діяльність за трудовим договором від 22.03.2019 р. з ФОП ОСОБА_6 (а.с. 23), згідно довідки про доходи за період з 22.03.2019 р. по 31.03.2019 р. отримав дохід у розмірі 1 290 грн., тобто за 6 робочих днів (а.с. 24), згідно довідки Миргородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги від 19.04.2019 р. ОСОБА_1 перебуває на обліку терапевта з 06.11.2018 р. (а.с. 25). Відповідачем надані копії фіскальних чеків від 18.04.2019 р. про придбання ліків на суму 215,70 грн. та 209,95 грн. (а.с. 26).

При ухваленні рішення в частині стягнення утримання на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), суд першої інстанції дав належну оцінку вище вказаним доказам та прийшов до обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині. Позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 7). Відповідачем не надано доказів того, що він не може надавати матеріальну допомогу дружині у розмірі 1/6 частини свого заробітку, що позивач має інше джерело доходу, що є матеріально забезпеченою.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду містить необ`єктивні дані, не заслуговують на уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача не було надано суду першої інстанції доказів відносно дійсного розміру доходу відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов