ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/629/19

Головуючий у першій інстанції Кузюра В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/918/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Бобрової І.О.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Державна казначейська служба України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Прокуратура Чернігівської області, Прокурор Козелецького району Ніжинської місцевої прокуратури,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

місце ухвалення судового рішення м. Бобровиця,

дата складання повного тексту судового рішення 30 травня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДКС України, у якому просив відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України моральну шкоду у сумі 219778 грн, завдану за час його перебування під слідством та судом протягом 4 років 4 місяців 20 днів.

У мотивування заявлених вимог зазначив, що 26 листопада 2014 року йому було оголошено підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. 14 березня 2017 року Бобровицький районний суд виніс виправдувальний вирок відносно нього. У подальшому кримінальна справа неодноразово переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанції, і лише 15 квітня 2019 року ухвалою Чернігівського апеляційного суду було остаточно доведено його невинуватість у скоєнні злочину. Внаслідок тривалого перебування під слідством і судом він зазнав значної моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалою від 30 травня 2019 року Бобровицький районний суд справу за позовом ОСОБА_1 передав до Печерського районного суду м. Києва за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріальних норм, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким направити цивільну справу до Бобровицького районного суду для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при вирішенні питання про підсудність вказаної справи суд першої інстанції не врахував положення п. 7 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц від 20 вересня 2018 року.

Скаржник зазначає, що відповідно до наведених норм та п.п. 11, 12 Положення про застосування наведеного Закону саме той суд, який розглянув справу по першій інстанції та ухвалив виправдувальний вирок визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій, отже його позов про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду підсудний саме Бобровицькому районному суду, який розглядав кримінальну справу по суті.

У наданому відзиві перший заступник прокурора Чернігівської області, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а ухвалу суду законною, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що позивач на стадії пред`явлення позову, крім загального правила підсудності за місцезнаходженням відповідача, мав право вибору альтернативної підсудності за ч. 4 ст. 28 ЦПК України, тобто за зареєстрованим місцем свого проживання, проте таким правом не скористався.

Представник прокуратури зазначає, що посилання позивача на положення ч. 7 ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 12, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки зазначені норми врегульовують саме право на відшкодування в силу прямої вказівки закону, проте правила визначення територіальної підсудності визначено саме нормами ЦПК України.

Іншими учасниками відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, вислухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до іншого суду за територіальною підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а згідно з ч. 4 ст. 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання або перебування позивача. Оскільки позивач не подав позов за своїм зареєстрованим місцем проживання, а за змістом позовної заяви відповідач ДКС України знаходиться за адресою: вул. Бастіонна, 6 у м. Київ, тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31, ч. 9 ст. 187 ЦПК України справа належить до територіальної підсудності Печерського районного суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДКС України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду (а.с. 1-5). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування своїх вимог указав, що моральну шкоду йому завдано внаслідок того, що вироком Бобровицького районного суду від 14 березня 2017 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду, його було визнано невинуватим у обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України та виправдано.

За даними, які зазначив ОСОБА_1 у своєму позові, місцезнаходженням (юридичною адресою) відповідача ДКС України є вул. Бастіонна, 6 у м. Київ, а зареєстрованим місцем свого проживання АДРЕСА_1 .

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Територіальна юрисдикція (підсудність) визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Статтею 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (ч. 4 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Печерського районному суду м. Києва, дотримавшись указаних положень процесуального закону щодо визначення територіальної підсудності. У той же час, позивач, будучи зареєстрованим у населеному пункті Козелецького району, на стадії пред`явлення позову мав право вибору альтернативної підсудності шляхом подання позовної заяви до Козелецького районного суду, проте таким правом не скористався.

Отже, доводи апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції, що саме на підставі вироку Бобровицького районного суду від 14 березня 2017 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України та виправдано, і саме тому справа підлягає розгляду у Бобровицькому районному суді, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо визначення підсудності цивільної справи.

Крім того, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на положення п. 7 ст. 1176 ЦК України, ст. 12, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданих громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не можуть бути підставою для скасування правильного рішення суду першої інстанції, оскільки зазначені норми врегульовують саме право на відшкодування в силу прямої вказівки закону, що також підтверджено правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/23731/15-ц від 20 вересня 2018 року, проте правила визначення територіальної підсудності визначено нормами ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно зазначив у судовому рішенні про те, що посилання позивача на ст. 12 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не можуть бути правовими підставами для відкриття провадження у справі з огляду на те, що наведена норма закону регулює питання визначення розміру заробітку та грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і винесена за результатами звернення постанова (ухвала) суду є підставою для звернення з позовом, за підсудністю, що визначається за правилами ЦПК України. Доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підсудна Бобровицькому районному суду, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржником вимог процесуального закону. За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішення питання про підсудність справи вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оспорювана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 липня 2019.

Головуючий Судді: