Провадження №2/447/383/19
Справа №447/140/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

29.05.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Бачун О. І.

при секретарі Тремба І.Ю.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк « Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в:

21.01.2019 року ПАТ КБ ПриватБанк пред`явив позов про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору у розмірі 15351,82 гривень. Позов обґрунтовує тим, що 08.08.2008 року сторони уклали кредитний договір №б/н., в результаті якого відповідач отримав кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язаний здійснювати погашення заборгованості, однак, не надав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості, в результаті чого у нього виникла заборгованість станом на 30.09.2018 року у розмірі 15351,82 гривні, з яких: 2894,63 гривень - заборгованість за кредитом; 11249,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також штрафи: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 707,23 грн. штраф (процентна складова). Відповідача було повідомлено про суму заборгованості, однак він її не погасив.

Відповідач ОСОБА_1 згідно поданого відзиву на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропущеним строком позовної давності. Зазначив, що кредитний договір припинився 07.08.2010 року , тому саме з цієї дати необхідно обчислювати трьохрічний строк для звернення до суду про стягнення основної суми боргу та 1 річний строк для стягнення штрафу, пені. Оскільки ПАТ КБ « Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою 21.01.2019 року тобто поза межами позовної давності , просить у задоволені позову відмовити.

У поданій представником позивача відповіді на відзив зазначила, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.08.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. 18.05.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету заяву про приєднання до умов та правил банківських послуг та був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг затверджених наказом банку від 06.03.2010 року договору . Зазначила , що згідно виписки рахунку , вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом , що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не є дійсними.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено,що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.08.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг , правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір , що підтверджується підписом на заяві. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.09.2018 року допустив заборгованість у сумі 15351,82 , де 2894,63 грн. заборгованість за кредитом, 11249,96 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи 500,00 грн. штраф( фіксована частина), 707,23 штраф ( процентна складова), яку позивач просить стягнути у його користь.

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.08.2018 року,укладеного між Приват Банком та ОСОБА_1 28.08.2012 року виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту та за процентами за користування кредитом.

Так, умовами даного кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Однак такого свого обов`язку відповідач не виконував.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Звертаючись в суд з позовом ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 30.09.2018, тобто заборгованість, нараховану поза межами дії строку кредитного договору.

Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Ці висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четвертастатті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 останній раз здійснив платіж за нарахованими процентами та наданим кредитом 28.08.2012 року.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)..

Суд зазначає, що відповідно до п.1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг», строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагород, неустойки (пені та штрафів) яким було збільшено до 50 років, не містять підпису відповідача, та у заяві позичальника від 31.08.2011року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Крім того, «Умов та Правил надання банківських послуг», пунктом п.1.1.7.31, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх постановах у цивільних справах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-1926цс15 від 04.11.2015 року.

Своїм правом на позов ПАТ КБ «Приватбанк» скористався лише у січні 2019 року - після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої відповідач заявив у запереченнях на позовну заяву .

Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.. 257, 258 ч.2 п.1 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки( штрафу,пені).

Відповідно до ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти.

Як вбачається із розрахунку останнє погашення заборгованості позичальника за процентами та за тілом кредиту 28.08.2012 року,право на стягнення у позивача виникло у 2012 році, проте заходи , щодо повернення боргу не здійснювались.

Оскільки з позовною заявою ПАТ КБ « Приват Банк» звернувся лише у 2019 році у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропущеним терміном позовної давності.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268,274,279,354 ЦПК України, ст.ст. 527,610, 1049, 1050 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк « Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.08.2008року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляціійного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бачун О. І.