Справа № 465/689/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/198/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року в складі судді Кузя В.Я. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,-

встановила:

В лютому 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2010 року у справі № 2-2919/10р. з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1 500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються з ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача пеню за несплачені аліменти у розмірі 11 925 грн. 33 коп. за період з 2010 р. по 2018 р. (а.с. 105).

Вимоги обгрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2010 року відповідач сплачує аліменти на утримання їх спільного сина у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки, в результаті чого допустив заборгованість по сплаті аліментів на суму 17730 гривень. В повній мірі забезпечити дитину матеріально у позивача немає змоги, крім того, змінився прожитковий мінімум на неповнолітню дитину, а призначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для гармонійного розвитку дитини. Просила позов задовольнити у повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дитину та стягнення пені за порушення строків сплати аліментів задоволено.

Збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2010 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 11925 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір з розгляду даної справи у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що згідно відповіді Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова ГТУЮ у Львівській області, станом на 02.04.2018 року заборгованість по сплаті аліментів погашена в повному обсязі, однак суд не надав цій обставині жодної оцінки.

Покликається на те, що купівля квартири, що слугувало підставою для висновку про покращення матеріального становища, здійснена за кошти виключно батьків, які попередньо відчужили свою квартиру.

Звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачено відповідальності у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, заборгованість по яких погашена.

При цьому, розрахунки надані позивачем, суд не перевірив, не звернув увагу на доводи відповідача про неправильність таких.

Звертає увагу, що в нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки на даний час не працює, тому не має доходу, у 2016 році йому провели хірургічну операцію по видаленню каменів із нирок, відтак потребує відповідного харчування, що призводить до додаткових витрат, крім цього, утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також утримує малолітню дитину, відтак не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про зміну розмірів аліментів.

04.03.2019 року надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів (збільшення розміру) та відповідальність у формі пені за несплату таких, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги та збільшуючи розмір аліментів до 1500 грн. місцевий виходив з того, що з моменту винесення первинного судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінилось законодавство в частині стягнення таких, неодноразово підвищувався розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відтак матеріальне становище дитини погіршилося.

При цьому, суд врахував, що позивачу важко повноцінно утримувати сина, оскільки вона несе інші витрати пов`язані з його фізичним, духовним та моральним розвитком, разом із цим, сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, одяг, взуття, а також те, що відповідач є особою молодого працездатного віку, відтак змінив спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2010 року у справі № 2-2919/10р. з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 1 500 грн., яку вирішив стягувати щомісячно з дня пред`явлення позову.

Крім цього, суд стягнув пеню за прострочення зі сплати аліментів та не взяв до уваги доводи відповідача стосовно того, що розрахунок проведений державним виконавцем не правильно, оскільки відповідач не оскаржував його в судовому порядку.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому у 2008 році у відділі ДРАЦС Франківського району м. Львова.

Від шлюбу в сторін є спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25.05.2010 року стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 30 % прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.02.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи свою позицію, позивач ОСОБА_2 зазначала, що розмір аліментів, визначений рішенням суду від 2010 року на даний час не відповідає та не може забезпечити потреби дитини, крім цього покликаючись на заборгованість відповідача просила стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів.

Подаючи відзив на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 зазначав, що не заперечує проти сплати аліментів, більше того стверджував, що покривав і надалі продовжує покривати всі витрати на утримання дитини. Просив в задоволенні позову відмовити, звільнити його від сплати пені за заборгованість по аліментах.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.

Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , 22.01.2015 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 27 (а.с. 29).

Крім цього, згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6 (а.с. 30).

Дружина відповідача ОСОБА_5 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 06.04.2019 року. Докази продовження відпустки в матеріалах справи відсутні (а.с. 32).

Згідно Виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 20667/1846 відповідач ОСОБА_1 31.08.2016 року переніс операцію, черезшкірна нефролітотрипсія зліва. Післяопераційний період без особливостей, в задовільному стані виписаний на подальше амбулаторне лікування (а.с. 31).

В свою чергу, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 08.06.2016 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., придбав квартиру, загальною площею 20.1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 109).

При цьому, згідно копії договору купівлі-продажу від 08.06.2016 року дружина покупця ОСОБА_5 стверджує, що її чоловік ОСОБА_1 квартиру купує за кошти, що є його особистою приватною власністю (а.с. 176).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30%).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

При цьому, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн.

При цьому, згідно із ЗУ "Про Державний бюджет на 2019 рік" прожитковий мінімум, для дитини віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня - 2218 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З врахуванням встановлених обставин справи, а саме, що у позивача збільшилися видатки на утримання дитини, що виключає можливість забезпечувати належне та повноцінне її виховання з розміру аліментів, визначеному у рішенні суду від 25 травня 2010 року, а також покращення матеріального стану відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про підставність позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Відтак, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини щомісячно в розмірі 1500 грн. суд першої інстанції врахував вище зазначені вимоги закону.

Визначений судом розмір аліментів не є значним, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Поряд з цим, як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визначення початку стягнення аліментів з часу звернення позивачки до суду із позовом - 09 лютого 2018 року необхідно змінити, зазначивши початок стягнення аліментів у збільшеному розмірі день набрання рішенням законної сили.

В свою чергу, відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину визначена ст. 196 СК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, зазначеною нормою на боржника покладений обов`язок сплатити неустойку (пеню) у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів з його вини.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 25.01.2018 року ВП №41888428, заборгованість відповідача ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 25.01.2018 року становила 17730, 00 гривень (а.с. 8-11).

Згідно розрахунку позивача, розмір пені становить 11925,33 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог про стягнення пені районний суд виходив із правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, за яким неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 25 квітня 2018 року (справа №572/1762/15-ц, провадження №14-37цс18), відступила від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-94 цс 15 від 01 липня 2015 року, постанові № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року, зазначивши, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таким чином, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції на вказані вимоги закону увагу не звернув, провів розрахунок пені із застосуванням методики, яка не відповідає висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року, при цьому не врахував, що згідно листа старшого державного виконавця Костів О.І. від 06.04.2018 року № 4714, станом на 02.04.2018 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів погашена (а.с. 177).

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимоги про стягнення пені.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2010 року, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили - 10 червня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 925 (одинадцять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 33 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у цій вимозі відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк