Справа № 202/2348/19
Провадження № 2/202/1468/2019
21 червня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Некрасової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У квітні 2019 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_5 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заяві посилалися на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також відповідач ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Кожному з них належить по 1/5 частини вказаної вище приватизованої квартири.
Зареєстрованими в даній квартирі станом на сьогоднішній день є троє з позивачів, а саме - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також відповідач - ОСОБА_5 .
Відповідач лише суто формально числиться зареєстрованим за даною адресою, але насправді не проживає в даній квартирі з літа 2017 року, без будь-якої причини. Відповідач при цьому не бажає зніматися з реєстрації проживання та не приймає ніякої участі в оплаті комунальних послуг за квартиру.
Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджується актом про його не проживання, який складений 28 березня 2019 р., в присутності двох свідків, та затверджений керівництвом комунального підприємства «Житлове господарство».
Однією з причин зняття відповідача з реєстрації є той факт, що позивачі сплачують за нього грошові коштиза комунальні послуги та не можуть отримати субсидію на користування даним житлом.
Просили суд: визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, відповідно до заяви просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні з наведених в позові підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив справу розглядати без його участі, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 січня 2004 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 таОСОБА_5 .
Згідно з витягом КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 2861398 від 18 лютого 2004 року, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (1/5 частка), ОСОБА_2 (1/5 частка), ОСОБА_3 (1/5 частка), ОСОБА_4 (1/5 частка) таОСОБА_5 (1/5 частка).
Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 2155 від 22 лютого 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до акту про не проживання за місцем реєстрації від 28 березня 2019 р., складеного та завіреного заступником голови ЖБК ОСОБА_6 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з літа 2017 року.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Частина друга статті 405 ЦК України також встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець чітко визначив осіб, які втрачають право користування житловим приміщенням, за умов встановленими статтею 71 ЖК Української РСР та статтею 405 ЦК України. Цими особами є: член сім`ї власника житла, наймач або члени його сім`ї. Вказані норми матеріального права не передбачають визнання особи, якій жиле приміщення належить на праві спільної сумісної власності, такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням, оскільки це є порушенням статті 41 Конституції України.
Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачу ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить 1/5 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 , суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись: ст.41 Конституції України, ст.71,72 ЖК України, ст.ст.319,321,391,405 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар