АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/934/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090000 Пироженко В.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно умов якого останній отримав в банку кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 178 298,20 грн, з яких 5 600,46 грн - тіло кредиту, 167 954,70 грн - нараховано відсотків за користування кредитом, 4 743,04 грн нараховано пеню та комісію.

Банком зазначено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, банк зазначає, що заборгованість, яка підлягає до стягнення становить 111 897, 78 грн, яка складається з наступного: 5 600,46 грн - заборгованість за кредитом; 106 297,32 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом з 22 червня 2011 року по 31 січня 2018 року, яку банк і просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь разом із понесеними судовими витратами.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В мотивування рішення судом першої інстанції зазначено, що в ході розгляду справи встановлено, що після закінчення дії кредитної картки виданої ОСОБА_1 , а саме січень 2013 року всі виплати по кредиту були здійснені шляхом списання коштів банком з іншої картки відповідача. Права автоматичного списання коштів із карток позичальника Умовами та правилами надання банківських послуг не передбачено, доручень щодо їх списання позичальник також не надавав, отже безпосередньо ОСОБА_1 не було вчинено дій щодо переривання строків позовної давності. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 12 жовтня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне, постановлене із порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справі постановити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з анкетою-заявою та довідкою про карти клієнта видані за договором б/н від 22 червня 2011 року відповідач отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , зі строком дії до 31 січня 2018 року. Враховуючи вищезазначене та керуючись правовою позицією ВСУ, яка викладена в постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14 необхідно прийти до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31 січня 2018 року. Банком подано позовну заяву до суду у жовтні 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказував на те, що апеляційна скарга є безпідставною, а вимоги заявлені в ній є такими, що не підлягають до задоволення. Крім того, зазначає, що згідно даних виписки по належній відповідачу картці після здійснення ним останнього платежу 14 листопада 2011 року в сумі 320 грн. всі інші виплати по кредиту були здійснені шляхом списання коштів банком з наведеної вище картки, тобто з наступного місяця, в якому мав би бути внесений черговий платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилання позивача на той факт, що картка декілька разі пере випускалася не має значення у даному випадку, адже неодноразове продовження дії картки було здійснено автоматично, а тому не може впливати на термін виконання кредитного зобов`язання, оскільки продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 червня 2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір був укладений у формі підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно змісту якої останній погодився, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 31 серпня 2018 року за розрахунком банку має заборгованість на загальну суму 178 298,20 грн, яка складається із 5 600,46 грн - заборгованість за кредитом; 167 954,70 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 743,04 грн - заборгованість за комісією.

Разом з тим, звертаючись до суду із даним позовом банком було заявлено вимоги на розмір заборгованості в сумі 111 897,78 грн, який складається з: 5 600,46 грн - заборгованість за кредитом та 106 297,32 грн - заборгованість за процентами за період з 22.06.2011 року по 31.01.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.12 цих Умов при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором.

Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13).

Відповідачем у відзиві на позовну заяву, з доводами якого погодився і суд першої інстанції, вказав на те, що строк дії платіжної картки був встановлений до січня 2013 року. Разом з тим, своїм правом на позов АТ КБ «ПриватБанк» скористався лише 12 жовтня 2018 року - тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Однак, дослідивши матеріали справи колегія суддів не знайшла підтверджень вказаних тверджень відповідача щодо дії платіжної картки саме до січня 2013 року, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що дія платіжної картки закінчилась в січні 2013 року. Проте ніяких доказів на підтвердження не надав.

Проте і доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідачу спершу було видано картку від 22 червня 2011 року, потім картку від 01 березня 2012 року, а в подальшому видано картку від 11 липня 2014 року з кінцевим строком дії останньої до 31 січня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Проте позивач таких доказів не додав, які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з врахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням. Докази видачі нової картки, як-то довідка про обслуговування кредитної карти клієнта не є належним та допустимим доказом перевипуску попередньої картки за договором, що закінчилася, тому колегією суддів не може бути взято до уваги.

В заяві про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 вказував про те, що згідно даних виписки по належній йому картці №603187 після здійснення ним останнього платежу 14 листопада 2011 року у сумі 320 грн всі інші виплати по кредиту були здійснені шляхом списання коштів банком з наведеної вище картки, а тому з наступного місяця, в який мав бути внесений черговий платіж, виникло право кредитора на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином строк позовної давності сплинув ще 14 листопада 2014 року, проте з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач - АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду лише 12 жовтня 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності (а.с. 164).

Перевіривши вказані аргументи відповідача у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Надана позивачем виписка по рахунку за період з 22 червня 2011 року по 31 серпня 2018 року (строк за який банком заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 ), та не заперечується відповідачем, підтверджує, що останній платіж було здійснено 14 листопада 2011 року (а.с. 121-131).

У підпунктах 1-14 пункту 2.1.1.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено порядок нарахування і виплати процентів і комісії. Порядок погашення боргових зобов`язань. Зокрема, зазначено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За таких обставин та з урахуванням наведених норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 22 червня 2011 року позичальником було внесено 14 листопада 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся у жовтні 2018 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі.

Таким чином доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що перебіг строку позовної давності слід обраховувати після спливу останнього дня місяця картки, січня 2018 року, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано належних доказів, які відповідно до вимог пунктів 2.1.1.2.12, 2.1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг підтверджували б факт перевипуску нової кредитної картки відповідача, якщо однією із вимог такого перевипуску є додержання клієнтом умов обслуговування картки, перебачених договором, та те, що позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх прав протягом трьох років з дня, коли виникло право пред`явити таку вимогу (з часу настання строку несплати чергового платежу).

Із виписки по рахунку відповідача вбачається, що банком здійснювалося списання коштів за наданим кредитом і після 14 листопада 2011 року, однак колегія суддів звертає увагу, що самостійне списання позивачем з рахунку відповідача грошових коштів з метою погашення заборгованості за кредитним договором не є дією відповідача, що свідчить про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності, тому, позивачем пропущено позовну давність для захисту наведених цивільних прав та інтересів. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц.

Оскільки суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , тому вважає за необхідне змінити.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для зміни рішення у відповідній частині є неправильним застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що суд першої інстанції по суті прийняв правильне рішення, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому наявні підстави для зміни рішення в її мотивувальній частині з вказаних вище обставин.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: