Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Волноваське об`єднане управління пенсійного фонду в Донецькій області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.

Заяву мотивувала тим, щоз 05.09.1965 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Макіївка Донецької області. Оскільки вона перебувала на утриманні чоловіка, бо отримували мінімальну пенсію, після його смерті звернулася до Волноваського об`єднаного управління пенсійного фонду України у Донецькій області з метою переоформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, але їй було відмовлено через відсутність доказів проживання однією сім`єю з чоловіком та перебування на його утриманні. Проживаючи на тимчасово окупованій території України, вона не може документально підтвердити факт проживання однією сім`єю з померлим чоловіком на час відкриття спадщини, оскільки вони зареєстровані на тимчасово окупованій території, тому просила встановити в судовому порядку, що на день смерті ОСОБА_2 вона мешкала разом з ним однією сім`єю за адресою реєстрації та перебувала на його утриманні.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні заявлених вимог наполягала з підстав, визначених у заяві.

Заінтересована особа Волноваське об`єднане управління пенсійного фонду в Донецькій областіу судове засідання не з`явилась, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти заявлених вимог не надали.

14 березня 2019 року судом витребувані з Волноваського об`єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області відомості щодо розміру пенсії померлого ОСОБА_2

15 квітня 2019 року судом витребувані з Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області відомості щодо розміру пенсії померлого ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

05 вересня 1965 року Пролетарським районним бюро ЗАГСу м. Донецьк зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.4).

Згідно паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3)

Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер в м. Макіївка (а.с.8)

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила факт постійного проживання її подруги заявника ОСОБА_1 разом із чоловіком ОСОБА_2 по день смерті батька серпень 2018 року.

Згідно довідки Управлінської компанії «Альянс Гранд» від 27.12.2016р. вбачається, що ОСОБА_1 разом із чоловіком ОСОБА_2 з 26.06.1985 року по день смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали за адресою реєстрації : АДРЕСА_1 (а.с.11).

На даний час вказаний документ виданий органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України.

Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Положеннями ст. 2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Також питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки довідки, виданої комунальним підприємством, розташованим на території м. Макіївка, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів проживання особи на окупованій території, - документів за зразками, визначеними законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації права заявника на оформлення пенсії по втраті годувальника.

Згідно довідки в.о. начальника Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду в Донецькій області від 07.05.2019р. розмір пенсії ОСОБА_2 станом на грудень становив 3807,43 грн (а.с.38)

Розмір пенсії ОСОБА_1 , як встановлено судом, становить приблизно 3600,00 грн..

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою щодо умов призначення пенсії по втраті годувальника за свого померлого чоловіка, та листом 01.11.2018 року роз`яснено, що нею не надано жодних документів, які підтверджують проживання та перебування її на утриманні померлого годувальника або отримання від нього допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобу для існування заявниці.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд бере до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Беручи до уваги вищенаведене, дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні доведено факт постійного проживання ОСОБА_1 з її чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю та перебування на його утриманні.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Волноваське об`єднане управління пенсійного фонду в Донецькій області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування на утриманні задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка, по день його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук