Провадження № 2/679/202/2019
Справа № 679/376/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Федорчук Л.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представників третьої особи Карназей А.І., Околот В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька

ВСТАНОВИВ

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та виготовлення закордонного паспорту для малолітньої дитини без згоди батька.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є матір`ю малолітньої дитини, дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.02.2017 р. у справі № 2/679/576/2016 ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_5 .

10 липня 2018 року між ОСОБА_6 та громадянином Держави Ізраїль ОСОБА_7 укладено шлюб, який зареєстровано Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 1177. Після укладення шлюбу ОСОБА_6 обрала прізвище ОСОБА_8 .

Теперішній чоловік позивачки постійно проживає в Державі Ізраїль, приїздив в Україну та деякий час проживав у позивачки вдома, спілкувався із донькою позивачки ОСОБА_9 і у них склались нормальні стосунки.

Позивачка та ОСОБА_12 хочуть спільно проживати як подружжя у Державі Ізраїль.

Для підтвердження такого волевиявлення ОСОБА_12 надав офіційне запрошення для позивачки та її доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно якого він підтверджує свою готовність зареєструвати місце проживання запрошених осіб в Державі Ізраїль в належній йому квартирі АДРЕСА_1. Окрім того, ОСОБА_12 підтвердив що бере на себе усі витрати пов`язані із перебування позивачки та її доньки в Державі Ізраїль (в тому числі навчання та за необхідності лікування дитини), а також покриє витрати на повернення до України.

В свою чергу, позивачка з метою реалізації свого права на спільне проживання з чоловіком звернулась до компетентного органу Держави Ізраїль де 11.02.2019 отримала Дозвіл (візу) типу В НОМЕР_1 на багаторазовий в`їзд із невизначеною кількістю людей (членів сім`ї) який діє до 09.03.2020 p., з правом продовження.

Зважаючи на викладене позивачка має необхідність у виїзді за кордон оскільки там має сімейні зв`язки, в той же час із позивачкою проживає її донька, яка має значну прихильність та прив`язаність до позивачки.

Позивачка неодноразово усно, просила відповідача надати їй дозвіл на виїзд разом із нею доньки ОСОБА_5 на один рік до Держави Ізраїль, але відповідач категорично відмовляється оформити такий дозвіл.

Вказує, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, а також надасть змогу проживати у високорозвиненій державі.

В м. Бат-Ям Держави Ізраїль, де позивачка з донькою мають намір проживати, є декілька україномовних шкіл куди готові прийняти на навчання спільну доньку позивачки та відповідача, що дасть їй можливість отримати якісну середню освіту, що в подальшому надасть змогу здобуття дитиною якісної вищої освіти та реалізувати себе у самостійному житті.

Проте, без згоди батька дитини, оформленої у встановленому законом порядку донька ОСОБА_5 не має можливості виїхати за межі України.

Вважає, що такими діями відповідач порушує, як права позивачки так і права та інтереси дитини.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.03.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.04.2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Романової Наталії Іванівни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням задоволено.

Ухвалено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.04.2019 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою № 679/376/19 (провадження № 2/679/202/2019) позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

11.04.2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказав, що позивачка не просила у нього дозволу на виїзд доньки ОСОБА_5 за кордон. Крім того, вважає, що переїзд ОСОБА_5 на період до 09.03.2020 року суперечитиме інтересам ОСОБА_5 - вона змушена буде перервати навчальний процес в школі за кілька місяців до закінчення навчального року. У нього немає впевненості, що повернувшись на Україну донька зможе продовжити навчання без шкоди для себе особисто. Вважає, що інтересах доньки ОСОБА_5 залишитись в Україні, де вона народилась, проживає, має друзів, рідних - де все для неї звично.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Зобов`язано служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради надати висновок щодо доцільності надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

13.05.2019 через канцелярію суду (вх. №2529) надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон.

13.05.2019 позивачка надіслала до суду (вх. №2537) відповідь на відзив, в якому вказала, що наявними у матеріалах справи, висновку психолога та психологічної характеристики, підтверджується що донька ОСОБА_5 має найбільш емоційну прив`язаність саме до матері, саме поряд із матір`ю донька відчуває найбільший комфорт та захищеність. В той же час, в емоційному житті доньки присутній тільки образ батька. Також, означені документи підтверджують, що донька ОСОБА_5 спілкується із теперішнім чоловіком позивачки і у них хороші відносини. В той же час у матеріалах справи наявне запрошення ОСОБА_15 , у якому гарантовано забезпечення позивачки та її доньки житлом та забезпечено оплату перебування в Державі Ізраїль в тому числі навчання, у разі необхідності лікування та повернення на Україну. Окрім того, в матеріалах справи наявний документ з яким підтверджується наявність створених умов в квартирі АДРЕСА_1 , для проживання там доньки ОСОБА_5 .

Також у вказаній довідці роз`яснено умови прийняття до навчальних закладів та проведення соціалізації дітей репатріантів у Державі Ізраїль, а також роз`яснено гарантії які забезпечує Держава Ізраїль для навчання дітей репатріантів.

Вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів які підтверджують, що виїзд доньки ОСОБА_5 разом зі нею до Держави Ізраїль відповідатиме інтересам дитини, в той час як доводи відповідача не підтвердженні належними та допустимими доказами, а тому є нічим іншим як його припущеннями.

Сторони в ході підготовчого засідання заявили клопотання про виклик свідків та долучення доказів до справи, які були задоволенні судом.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач та його представник проти позову заперечували. В обґрунтування заперечень вказали, що у разі задоволення позову будуть порушені права батька на участь у вихованні і спілкуванні з донькою ОСОБА_9 . Крім того, зазначили, що у них існують підозри, що виїзд позивачки за кордон разом з дочкою не носитиме тимчасовий характер. Відповідач вказав, що має намір оздоровити доньку в ДОЗ «Агатівка» с. Симонів, Рівненської області.

Представники третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказала, що вважає за можливе надати дозвіл для виїзду дитини за кордон на строк літніх канікул до 31.08.2019.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 , показала, що ОСОБА_5 більше прив`язана до мами. Перешкод у спілкуванні між відповідачем та ОСОБА_9 ніхто не чинить. Малолітня ОСОБА_5 може відмовлятися йти до батька.

З новим чоловіком мами у ОСОБА_5 гарні відносини. Вони бачились коли той приїздив в Україну, а також спілкувались з ним за допомогою комп`ютерних програм.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_17 вказала, що нею 12.04.2019 на прохання позивача проводилась діагностика та визначення внутрішньо-сімейних стосунків та емоційного стану дитини у сім`ї, а також ставлення до біологічного батька.

За результатами психологічної діагностики встановлено, що ОСОБА_5 любить проводити час із мамою та сестрою. При уточнюючих запитаннях щодо тата дитини, ОСОБА_5 відгукується мало емоційно та не зацікавлено. Для дитини найбільш значимими є сестра - саме з нею, а також мамою та вітчимом дівчинка має найбільшу емоційну прив`язаність.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_18 вказала, що працює в ЗОШ №1 м. Нетішин психологом. Нею було складено психологічну характеристику учениці 2-Г класу ОСОБА_5 . За результатами психологічної діагностики було встановлено, що конфлікт між батьками викликає у дитини емоційну напругу, високий рівень тривожності дівчини. Аналізуючи результати діагностики встановлено, що найбільш емоційну прив`язаність дівчина має з мамою, але також присутні такі образи, як образ батька, вітчима та сестер ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . ОСОБА_5 відчуває себе більш комфортно та захищеною біля мами.

Крім того, свідок ОСОБА_18 пояснила, що для дитини навчання в іншій країні буде стресом.

Суд, заслухавши думку сторін та свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив наступне.

Судом встановлено, згідно свідоцтва серії НОМЕР_2 від 01.03.2018 року батьком малолітньої ОСОБА_5 записаний - ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 10.07.2018 уклала шлюб з ОСОБА_21 та має намір постійно проживати з чоловіком в квартирі АДРЕСА_1

Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на ОСОБА_8 .

Малолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 08.05.2019 №12/08-03-21/19 визначено місце постійного проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з її мамою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

На час відсутності матері ОСОБА_1 у м. Нетішині, у т.ч. перебуванні її за межами України, малолітній ОСОБА_5 проживати разом з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно листа від 09.03.2019 клінічного психолога, інструктора Хадари Бер з м. Тель-Авів, вбачається, що дочка ОСОБА_5 буде жити в квартирі чоловіка пані ОСОБА_22 , пана ОСОБА_23 . Квартира, знаходиться в найкращому місці м. Бат-Ям. Квартира простора, світла, чиста і акуратна з окремою кімнатою для ОСОБА_5 , яка буде обладнана всім, що потрібно дитині, і задовольнить всі її потреби. Дівчинка буде прийнята в школу, що знаходиться недалеко від місця свого проживання і буде користуватись державною і муніципальною підтримкою, що надається дітям-репатріантів.

В своєму позові та в судовому засіданні позивач зазначає про те, що вона бажає поїхати з донькою до Держави Ізраїль з метою оздоровлення, навчання дитини в місцевій школі та проживання зі своїм чоловіком.

За результатами психологічної діагностики від 12.04.2019 та психологічної характеристики ОСОБА_5 встановлено, що найбільш емоційну прив`язаність дівчина має з мамою, але також присутні такі образи, як образ батька, вітчима та сестер ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо перетинання державного кордону неповнолітньою дитиною, а лише встановлено певний порядок її в`їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-15цс17 дійшов висновку про те, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

При ухваленні рішення судом враховано позицію відповідача, який категорично заперечує проти виїзду доньки на тривалий час за межі України, він не позбавлений батьківських прав, приймає участь у вихованні доньки та вважає, що умови навчання в Україні рівноцінні умовам навчання в Ізраїлі.

В своєму позові як на одну із підстав для виїзду за кордон позивач вказує те, що проживання в високорозвиненій державі дасть змогу ОСОБА_5 отримати якісну середню освіту і таке навчання в інтересах дитини. При цьому порівняння шкіл в м. Нетішин та м. Бат-Ям базується лише на суб`єктивному сприйнятті позивача. Жодним доказом не підтверджується твердження позивача про те, що школа в м. Бат-Ям краща за школу в м. Нетішин.

Загальновідомий факт, що рівень життя в Державі Ізраїль вище ніж рівень життя в Україні, але це жодним чином не дає суду підстав робити висновок про те, що рівень освіти в Україні нижчий.

Виїзд на тривалий час на навчання дитини в іншу країну призведе до втрати зв`язку з батьком та рідними і знайомими.

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд приходить до висновку що позовні вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на період до 09.03.2020 слід задовольнити частково, оскільки суду не надано доказів, які б вказували на те, що навчання малолітньої ОСОБА_5 в Державі Ізраїль в зазначений період є кращим для дитини. Отримання початкової освіти в Україні сприятиме вивченню дитиною мови, історії та звичаїв свого народу, що в свою чергу не є перешкодою для того, щоб в подальшому дитина навчалась в іншій країні. Разом з тим суд вважає, що можливість оздоровитись в Державі Ізраїль є кращою ніж в ДОЗ «Агатівка» с. Симонів, Рівненської області. Тому враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що таке оздоровлення буде кращим для дитини.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без згоди батька на період до 31.08.2019 року, з обов`язковим поверненням в Україну.

Відповідно до ч.1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом дозволено виїзд дитини без згоди та супроводу батька, але не на весь час на який позивач просила такий дозвіл, суд вважає, що позов задоволено на сімнадцять відсотків.

Судові витрати позивача складаються з оплати судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрат пов`язаних з розглядом справи у розмірі 500 грн., а всього 1268 грн. 40 коп. (а.с.1, 91).

Суд не приймає як доказ інших судових витрат понесених позивачем ОСОБА_25 , наданий нею товарний чек від 05.06.2019 на суму 1200,00 грн. Так, як він не містить доказів здійснення зазначених в ньому витрат, що мають відношення до даної справи.

Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума у розмірі 215 грн.63 коп. (1268,40 грн. х 17%).

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 150, 153, 155 СК України, ст.ст. 141,259,263,265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати дозвіл без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 оформити документи, а саме закордонного паспорту, для тимчасового виїзду громадянки України, малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі матері ОСОБА_1 , за межі України у м. Бат-Ям в Державі Ізраіль на період до 31.08.2019 року з обов`язковим поверненням в Україну.

Надати дозвіл на виїзд за межі території України малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в супроводі матері ОСОБА_1 , за межі України у м.Бат-Ям в Державі Ізраіль на період до 31.08.2019 року з обов`язковим поверненням в Україну, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 215 грн. 63 коп. судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: м. Нетішин, вул. Шевченка, 1, .

Головуючий Р.М. Стасюк