Дата документу 26.06.2019 Справа № 337/1223/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1223/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2348/18 Салтан Л.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна, про визнання заповіту недійсним та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після її смерті є він та його сестра ОСОБА_3 , які спадкують за правом представлення (їх батько ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також їх дядько - син померлої ОСОБА_1

Він в установленому порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмолено, оскільки бабуся залишила заповіт на ім`я свого сина ОСОБА_1 .

Заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. 22.10.2014 року, реєстрований №1858.

Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки цей правочин ОСОБА_5 вчинила в момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Це пов`язано з тим, що його бабуся ОСОБА_5 страждала на захворювання головного мозку, пов`язаного з недостатністю притоку крові, внаслідок чого мала порушення психічної діяльності, які істотно впливали на її мислення. Так, у неї часто змінювався настрій, вона виявляла агресію до людей, не завжди впізнавала його та інших близьких родичів, виявляла до нього то прихильність, то зневагу, категорично відмовлялась допускати до себе дільничного лікаря. В її квартирі був страшний безлад, сморід, валялися трупи гризунів, вона забороняла наводити лад. ОСОБА_5 завжди виявляла ознаки психічного захворювання, але з 2011 року її хвороба стала прогресувати, стан її здоров`я значно погіршився.

В 2016 році він викликав до неї лікаря-психіатра, який оглянув її та призначив лікування, вона була взята на психіатричний облік. Отже, ОСОБА_5 на момент посвідчення заповіту виявляла ознаки психічного захворювання і не усвідомлювала значення своїх дій, та не могла вільно керувати ними.

Посилаючись на ст.ст. 203, 225, 1257, 1266 ЦК України, як підстави для задоволення позову, просив визнати недійсним заповіт, посвідчений 22.10.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. за реєстровим №1858, яким ОСОБА_5 заповідала свої майно ОСОБА_1

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод щодо права користування житловим приміщенням та стягнення моральної шкоди.

Позовну заяву мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності він набув в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_5 ., яке зареєстровано в установленому законом порядку.

На даний момент в квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є його племінником та онуком померлої.

Зазначає, що ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з 2012 року, однак до серпня 2016 року в квартирі фактично не мешкав.

За декілька тижнів до смерті ОСОБА_5 відповідачі ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 вселилися до квартири.

Після оформлення прав власності на вказану квартиру він намагався добровільно вирішити з відповідачами питання щодо їх виселення, однак вони відмовились. Вони не мають жодних правових підстав для проживання в спірній квартирі, вони не є членами його сім`ї, не пов`язані з ним спільним побутом та проживанням. Вони також не є членами сім`ї попереднього власника.

Вказує, що їх проживання в спірній квартирі, реєстрації в ній відповідача ОСОБА_2 перешкоджають йому у здійсненні права власності на квартиру, оскільки це покладає на нього додаткові витрати з оплати за житлово-комунальні послуги, позбавляє права отримати субсидію, обмежує право розпорядження належним майном.

Крім того, він не має ключів від квартири і вільного доступу, надати їх відповідачі також відмовляються.

Вважає, що протиправними діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, оскільки вони нахабно та незаконно користуються його майном, обмежують його в доступі до своєї власності, що спричиняє йому душевні страждання, він вимушений гаяти час та кошти на вирішення спору в суді. Моральну шкоду оцінює в 5000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд усунути йому перешкоди в користуванні належним майном шляхом виселення та позбавлення відповідача ОСОБА_2 права користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 , виселення відповідача ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду в сумі 5000,00грн.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій збільшив розмір моральної шкоди до 6000,00 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 вересня 2017 року об`єднано справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення моральної шкоди в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., про визнання заповіту недійсним.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій збільшив розмір позовних вимог, та на підставі ст. ст. 23, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 109, 116, 150, 155, 156 ЖК України просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_1 , виселення відповідача ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 , та вселити його в належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , і стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2018 року по справі призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Яна Станіславівна, про визнання заповіту недійсним - відмовлено повністю.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Вселено ОСОБА_1 в належну йому на праві приватної власності кв. АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2017 року на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом безпідставно відмовлено в задоволені його позовних вимог в повному обсязі, оскільки саме лише позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням квартири в повній мірі не відновить порушені майнові права та не захистить його від таких порушень з боку відповідача в майбутньому, а тому доцільно було позбавити відповідачів права користування квартирою та виселити їх, що судом було повністю проігноровано. Безпідставно відмовлено і у відшкодуванні моральної шкоди, яку було спричинено йому відповідачами в результаті їх протиправної поведінки. Просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені його позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , якій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № НОМЕР_1 від 29 серпня 2014 року належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

22 жовтня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, майнові та немайнові права і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 03 листопада 2016 року, за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, приватним нотаріусом Гура М.Г. заведена Спадкова справа № 144/2016. 03 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Гури М.Г. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 за правом представлення. 13 березня 2017 року постановою нотаріуса Кіян М.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за заповітом. 07 квітня 2017 року приватним нотаріусом Гура М.Г. ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого він набув право власності на спірну квартиру.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено належними доказами того факту, що спадкодавець не усвідомлювала свої дії та не могла керувати ними під час складання заповіту; в той час як ОСОБА_1 , який є законним власником спірної квартири, має право вселитися в неї.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право користування спірною квартирою, яке має ОСОБА_2 є сервітутним і таким, що виникло в силу закону, оскільки він з дитинства проживав у спірній квартирі як член сім`ї спадкодавця. Припинення (втрата) такого права користування повинно пов`язуватись виключно з підставами, передбаченими ст. 405, 406 ЦК України. Визнання особи такою, що втратила право користування житлом здійснюється в судовому порядку, проте відповідне рішення відсутнє, тому вимогу ОСОБА_1 , викладену в апеляційній скарзі, про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у зв`язку з тим, що він не проживав у спірній квартирі до 2016 року без поважних причин колегія суддів вважає необґрунтованою та безпідставною.

Окрім того така вимога не була заявлена ОСОБА_1 до суду першої інстанції у позові, а тому в силу ч. 6 ст. 367 ЦПК України колегія суддів не приймає і не розглядає зазначену позовну вимогу, оскільки вона не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку з тим, що на даний момент ОСОБА_2 законно користується спірною квартирою на підставі раніше виниклого сервітуту, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідача за зустрічним позовом та законність рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні даної вимоги ОСОБА_1

Також колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, спричиненої позивачу за зустрічним позовом неправомірними діями ОСОБА_2 . Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв`язку з чим вважає дану відмову законною та обґрунтованою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хорицького районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 01 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко