Ухвала

Іменем України

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 760/24549/17

провадження № 61-9906ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гузь Антоніни Григорівни,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням заяви від 30 серпня 2018 року про зміну (уточнення) скарги, просили:

- визнати протиправними дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Шевченківський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві) Гоція Б. І. з розподілу заяви ОСОБА_2 від 19 жовтня 2017 року з оригіналом виконавчого листа № 2-23-1/09 Солом`янського районного суду міста Києва із копіями постанов від 20 червня 2013 року головного державного виконавця Шевченка С. П. на старшого державного виконавця Гузь А. Г.;

- виходячи з листів Регіонального Сервісного Центру Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 27 жовтня 2017 року, від 10 листопада 2017 року та від 27 лютого 2018 року визнати неправомірною триваючу в часі бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І., внаслідок якої придбано за кошти боржника і зареєстровано 17 грудня 2013 року автомобіль марки FORD KUGA, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, а у 2016 році - автомобіль марки VОLVО ХС 60, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2016 року випуску, на немаючу посвідчення водія матір боржника ОСОБА_7 , 1928 року народження, при невиконанні виконавчих листів № 2-23-1/09 Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2009 року і від 19 серпня 2009 року;

- повідомлення від 20 жовтня 2017 року №№ 54945833, 54946054 та від 26 жовтня 2017 року № 54973270 старшого державного виконавця Рибчинського О. В. та від 26 жовтня 2017 року б/н (у АСВП № 54973203) старшого державного виконавця Гузь А. Г. про повернення виконавчих документів стягувачам без прийняття до виконання, а саме: виконавчих листів від 18 серпня 2009 року та від 19 серпня 2009 року № 2-23-1/09 Солом`янського районного суду міста Києва, повернутих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати неправомірним у частині застосування пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження»;

- визнати неправомірними дії старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. і Гузь А. Г. в частині повернення виконавчих листів;

- зобов`язати старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. та Гузь А. Г. задовольнити їх вимоги, зазначені в заявах від 18 жовтня 2017 року та від 19 жовтня 2017 року, зокрема, прийняти виконавчі листи без оплати авансового внеску і незважаючи на відсутність в них даних про дату народження та ідентифікаційного номера боржника, усунути порушення прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на примусове виконання кожного виконавчого листа №№ 2-23-1/09 з шести, виданих 18 серпня 2009 року і 19 серпня 2009 року Солом`янським районним судом міста Києва, таким шляхом, як звернення стягнення на кошти і майно боржника.

Скарга мотивована тим, що виконавчі провадження з виконання рішення суду були відкриті 01 вересня 2009 року та 02 вересня 2009 року, а тому у органів виконавчої служби виник обов`язок, а у них - право на примусове виконання рішення суду без авансування. Виходячи з того, що зміни до Закону України «Про виконавче провадження» були внесені в червні 2016 року, заявники вважали, що вимога про сплату авансового внеску є звуженням їх прав, як учасників судового процесу, а тому відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» не може застосовуватися до них. За таких обставин державні виконавці Рибчинський О. В. та Гузь А. Г. не мали права на підставі пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року повертати їм виконавчі листи з мотивів несплати авансового внеску. Вважали застосування державними виконавцями даної норми закону для повернення виконавчих документів протиправним, а повідомлення про їх повернення - неправомірними в частині підстав повернення. Разом з тим, посилалися на те, що державні виконавці до 19 червня 2017 року умисно не виявляли майна боржника, на яке можливо було звернути стягнення.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року скаргузадоволено частково. Визнано неправомірними повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. від 20 жовтня 2017 року №№ 54945833, 54946054 та від 26 жовтня 2017 року № 54973270 про повернення виконавчих листів від 18 серпня 2009 року та 19 серпня 2009 року № 2-23-1/09, виданих Солом`янським районним судом міста Києва стягувачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в частині застосування пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гузь А. Г. від 26 жовтня 2017 року б/н про повернення виконавчого листа від 18 серпня 2009 року № 2-23-1/09, виданого Солом`янським районним судом міста Києва стягувачу ОСОБА_2 , в частині застосування пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано неправомірними дії старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В., Гузь А. Г. в частині повернення виконавчих листів від 18 серпня 2009 року та 19 серпня 2009 року № 2-23-1/09, виданих Солом`янським районним судом міста Києва стягувачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинського О. В. та Гузь А. Г. прийняти до виконання виконавчі листи № 2-23-1/09, видані Солом`янським районним судом міста Києва 18 серпня 2009 року та 19 серпня 2009 року стягувачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У задоволенні скарги в частині визнання протиправними дій та бездіяльності начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І. відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи частково скаргу суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що державними виконавцями безпідставно повернуто стягувачам виконавчі документи на підставі пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року. Водночас, відмовляючи у задоволенні вимог скарги щодо визнання протиправними дій та бездіяльності начальника Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гоція Б. І., суди попередніх інстанцій виходили з того, що він не є учасником виконавчого провадження з виконання судового рішення на користь заявників, і останніми не доведено, які саме дії були вчинені або яка бездіяльність ним допущена у питанні контролю за виконанням державними виконавцями судового рішення.

У травні 2019 року Шевченківський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києвізвернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми законодавства та зробили висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, унаслідок чого помилково визнали неправомірними дії державних виконавців щодо повернення стягувачам виконавчих документів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 серпня2009 року задоволений позов заявників до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

На виконання рішення суду в частині стягнення грошових коштів 18 серпня 2009 року та 19 серпня 2009 року Солом`янським районним судом міста Києва видані виконавчі листи № 2-231/09, які були пред`явлені до виконання до ВДВС Шевченківського районного управління юстиції (далі - РУЮ) у м. Києві.

На підставі виконавчих документів постановами державного виконавця Татарчук О. В. від 01 вересня 2009 року та від 02 вересня 2009 року відриті виконавчі провадження №№ 14817018, 14816799, 14816630, 14816411, 14816192 та 14811745.

Постановою державного виконавця від 11 вересня 2009 року зазначені виконавчі провадження об`єднані в зведене виконавче провадження № 15416426, яке в подальшому було зупинене.

29 січня 2013 року головний державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченко С. П. поновив та роз`єднав зведене виконавче провадження в окремі виконавчі провадження.

Постановами головного державного виконавця Шевченка С. П. від 20 червня 2013 року виконавчі документи були повернуті стягувачам у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

24 липня 2015 року Шевченківським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист № 2-11/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25 000,00 грн моральної шкоди.

На підставі даного виконавчого документа 07 серпня 2015 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гречух О. Я. відкрито виконавче провадження № 48382123.

08 вересня 2015 року начальник Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві видав доручення, яким зобов`язав ОСОБА_10 прийняти від головного державного виконавця Гречух О. Я. виконавчі провадження, в тому числі і № 48382123.

В рамках зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Рибчинським О. В. винесено постанову від 19 червня 2017 року про звернення стягнення на доходи боржника, який отримує їх у Лівобережному об`єднаному управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

18 жовтня 2017 року та 19 жовтня 2017 року заявниками подані до Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заяви про прийняття до виконання виконавчих листів № 2-231/09, виданих Солом`янським районним судом міста Києва 18 серпня 2009 року та 19 серпня 2009 року.

20 жовтня 2017 року старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинський О. В. направив заявникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлення №№ 54945833/29, 549460454/29 про повернення виконавчих документів стягувачам без прийняття до виконання на підставі статті 12, пунктів 2, 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та несплатою авансового внеску.

26 жовтня 2017 року повідомленням № 54973270/29 заявнику ОСОБА_3 повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

26 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гузь А. Г. було направлено повідомлення б/н ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пунктів 2, 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Повернення виконавчих документів з підстав пропуску строку пред`явлення їх до виконання заявники не оскаржували, посилаючись на те, що ухвалою суду їм цей строк поновлений.

Відповідно до пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»у редакції від 02 червня 2016 рокувиконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

За змістом частин першої, другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються інваліди І та II груп у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, заявник ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи, а тому звільнена від сплати авансових платежів.

У відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У частині четвертій статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) зазначено, що закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судами встановлено, що виконавчі листі заявниками подавалися до органів виконавчої служби неодноразово і поверталися без виконання.

Підстави для повернення виконавчих документів було визначено статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, частиною п`ятою якої передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пунктів 6, 7 і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIIІ рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність повернення виконавчих документів стягувачам за пунктом 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Встановивши, що ухвалене Солом`янським районним судом міста Києва рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь заявників грошових коштів не виконується з 2009 року, з урахуванням того, що Європейський суд з прав людини в рішеннях «Іванов проти України» та «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги в частині визнання неправомірними повідомлень державних виконавців про повернення виконавчих документів стягувачам із застосуванням пункту 8 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

З цих підстав суди також правильно визнали обґрунтованою скаргу в частині визнання дій державних виконавців щодо повернення виконавчих документів неправомірними та зобов`язання прийняти виконавчі документи до виконання без сплати авансового внеску.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій, проаналізувавши норми закону, який урегульовував спірні правовідносини на час їх виникнення, дійшли цілком законного і обґрунтованого висновку про неправомірність повідомлень державних виконавців про повернення заявникам виконавчих документів та, як наслідок, усунули порушення прав заявників шляхом зобов`язання державних виконавців прийняти до виконання виконавчі листи, видані судом у 2009 році.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, ухвалені у справі судові рішення не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника з їх змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гузь Антоніни Григорівни.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. М. Ігнатенко

Г. І. Усик