Номер справи 220/81/19
Номер провадження 2/220/173/19
УХВАЛА

Іменем України

02 липня 2019 року смт Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

розглянувши у нарадчій кімнаті клопотання ОСОБА_1 про відвід суддіу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського ОУПФУ Донецької області, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського ОУПФУ Донецької області, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень,

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про відвід судді.

Клопотання мотивовано тим, що з приватної розмови зі співробітником відповідача позивачу стало відомо про намір судді Яненко ОСОБА_2 М. відмовити у задоволенні позову.

Про такий намір, на думку заявника свідчить також відсутність в ухвалі від 17 січня 2019 року посилання на встановлений адміністративним судом факт протиправної поведінки відповідача у справі а також неодноразове відкладення розгляду справи.

Дії судді на думку заявника не сприятють повному, всебічному та неупередженому розгляду справи в найкоротші строки, в зв`язку з чим ним і подано клопотання.

На час подання заяви про відвід судді у Великоновосілківському районному суді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, а тому, в порядку ч. 5 ст. 40 ЦПК України, вирішення питання про відвід здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу.

Розглянувши заявлене клопотання, суд не вбачає підстав для відводу, з огляду на таке:

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В п.п.49-50 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та п. 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) № 33958/96, п. 42 ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom) від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

За змістом п.52 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини рекомендує визначати, чи існують переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 7 серпня 1996 року, п. 58).

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Звільнення заявника від обов`язку надання доказів упередженості судді для цілей відводу передбачено ч.4 ст. 40 ЦПК України, за умови встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обставин, з якими закон пов`язує неможливість участі судді Яненко Г.М. у розгляді справи та підстав для відводу передбачених п.п. 1-4 ч.1 ст. 36, та ст. 37 ЦПК України,без посилання на докази, заявником не зазначено.

Інформація отримана позивачем у притній бесіді з опонентом по справі не може свідчити про її достовірність, а висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обставин та доказів на підтвердження іншого матеріали клопотання про відвід не містять.

Не заслуговує на увагу і твердження позивача про упереджене ставлення судді через відсутність в ухвалі про відкриття провадження посилання на незаконність дій відповідача, як таке, що спростовується змістом цієї ухвали, оскільки у вступній, описовій та резолютивній частинах зазначено посилання на вимоги позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень. При цьому, висновки про встановлення тих чи інших фактів, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, можуть міститись у рішенні, постановленому за результатами розгляду справи після повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи у їх сукупності, а не при прийнятті справи до розгляду.

Суд також критично оцінює посилання позивача на неодноразове відкладення розгляду справи як свідчення прихильного ставлення до відповідача для надання йому можливості ретельніше підготуватись до справи, оскільки таке відкладення 26 квітня та 21 червня 2019 року обумовлено значним навантаженням судді та її участю у іншому процесі (відповідні довідки наявні в матеріалах справи).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 36-40, 81 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Г.М. Яненко