Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2019 р. Справа153/498/19

Провадження2/153/141/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

справа №153/498/19

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про скасування рішення міської ради,

представники учасників справи: представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Семко В. М.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про скасування рішення міської ради, в якому просила суд скасувати рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів Ямпільського району Вінницької області від 05.11.1997 №374, відповідно до якого було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0416 га, що розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 . Свої вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 № НОМЕР_1 виданого на підставі розпорядження від 24.12.2003 №1007 їй належить на праві приватної, спільної (сумісної власності) квартира АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру зареєстровано в Ямпільському БТІ 06.02.2004 року. Крім неї співвласником даного житлового будинку є ще відповідач ОСОБА_2 (квартира АДРЕСА_3) . 20.11.1997 відповідачу було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0416 га, що розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області для обслуговування житлового будинку та господарських будівель відповідно до державного акту на право приватної власності на землю. Державний акт було видано на підставі рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів Ямпільського району Вінницької області від 05.11.1997 №374. Вважає, що оскаржуване рішення винесено з порушенням вимог закону та суперечить положенням ст.42 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) та на підставі ст.21 ЦК України підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Як на підставу та обґрунтування позову посилається на п.5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року, ст.39, 42, 88 ЗК України, а також ст.1, 11 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення), Закон України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 (в редакції чинній на період виникнення спірних правовідносин). 20 травня 2019 року позивачем подано до суду письмову заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в якій просила визнати причини пропуску нею строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. Зазначила, що про вказане рішення вона дізналася в 2017 році під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до неї про зобов`язання вчинити певні дії. Після цього вона звернулася до міської ради про створення відповідної комісії для обстеження господарських споруд по АДРЕСА_2 , що було зроблено в жовтні 2017 року, дана обставина підтверджується відповідним актом від 30 жовтня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала і суду пояснила, що все це ведеться уже п`ять років. У 2013 році до неї підійшов відповідач ОСОБА_2 і сказав відступити метр від стіни. У 2014 році відповідач ОСОБА_2 писав на неї скаргу. Вказала, що рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374 вона вважає неправомірним і таким, що порушує її права. З документами на квартиру у неї все в порядку. Оригінал акту обстеження вона побачили в апеляційному суді у 2017 році, коли і дізналася про існування оспорюваного рішення. Просила суд скасувати рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Семко В.М., який діє на підставі Довіреності Томашпільського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №385 заявлені вимоги підтримав. Суду пояснив, що його довірителька є співвласником багатоквартирного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , а саме є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 у вказаному житловому будинку. Рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374 винесено з порушення норм чинного, на час його винесення, законодавства. Використовувати земельну ділянку повинні спільно, а не лише одна особа. Вказав, що його довірителька дійсно дізналася про існування оспорюваного рішення у 2017 році. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав. 16.05.2019 за вхід.№3725 до суду надійшов його відзив в порядку ст.178 ЦПК України, в якому він просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Зазначив, що позивач посилається на норми Земельного кодексу України, які не діяли на момент набуття ним права власності на земельну ділянку. Міська рада, при винесенні даного рішення, діяла в межах своїх повноважень та згідно чинного законодавства. Позивачка знала про дане рішення ще у 2014 році. Вважає, що позовні вимоги щодо нього є необґрунтованим та безпідставними. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник відповідача Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№4325 від 10.06.2019, в якій не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Враховуючи давність прийняття оскаржуваного рішення, а саме 05.11.1997 року, керуючись ст.123 ЦПК України, просив застосувати строк позовної давності до вимог ОСОБА_1 , позов залишити без розгляду.

У відзиві на позовну заяву вхід.№3725 від 16.05.2019 (а.с.38-41) відповідач ОСОБА_2 зазначив, що позивач, як на правову підставу і обґрунтування позову, посилається на норми земельного законодавства в редакції, які регулюють земельні відносини, починаючи з 01.01.2002 року і не діяли на момент набуття ним у власність земельної ділянки в 1997 році. Позивач не надала докази про виділення їй або передачу їй у користування чи у власність земельної ділянки для обслуговування належної їй частини будинку. Також, між позивачем та ним не встановлювався порядок користування спірною земельною ділянкою, а відтак доводи позивача про порушення її прав є безпідставними. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження обставин викладених у позові позивач суду разом із позовною заявою не надала. У відзиві відповідач ОСОБА_2 просив у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, при цьому зазначивши, що позивачка звернулася до суду із пропуском трирічної позовної давності. Відповідно до частини четвертої ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповіді на відзив від 20.05.2019 (а.с.85-87) позивач ОСОБА_1 зазначила наступне: спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території, згоди на приватизацію якої не надавали, частина прибудинкової земельної ділянки передана без врахування часток у праві спільної сумісної власності у нерухомому майні, порядку користування будинком та розташування інших будівель. На прибудинковій території збудовані надвірні та господарські споруди власниками цього будинку, на частину з яких виготовлено правовстановлюючі документи, до них прокладено заїзд, відповідач ОСОБА_2 приватизував частину земельної ділянки, огородив її, чим створив перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою. Оспорюваним рішенням виконавчого комітету міської ради порушуються її права щодо володіння, користування та розпорядження прибудинковою земельною ділянкою та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю на ім`я відповідача, та оскільки спірна земельна ділянка була приватизована незаконно, у зв`язку із чим співвласники багатоквартирного будинку були позбавленні права спільної сумісної власності на частину прибудинкової території, яка без їх згоди та урахування порядку користування прибудинковою територією була виділена у приватну власність та має бути визнане недійсним та скасоване. У відповіді на відзив позивач просила скасувати рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374.

Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів; клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, клопотання представника відповідача про розгляд справи за його відсутності.

Інші процесуальні дії у справі: 16.04.2019 позовну заяву залишено без руху; 25.04.2019 відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання на 20 травня 2019 року; 25.04.2019 клопотання позивача про витребування доказів задоволено, та витребувано письмові докази; 20.05.2019 закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 30 травня 2019 року; про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами, 30 травня 2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 11 червня 2019 року до 09 години 00 хвилин у зв`язку із першою неявкою представника відповідача, про що постановлено ухвалу без виходу суду до нарадчої кімнати.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.5) судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Вітрівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована у АДРЕСА_1 з 18 липня 1988 року.

Із копії Свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 № НОМЕР_1 (а.с.6) та технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у приватній власності (а.с.7-9) судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності позивачці ОСОБА_1

Із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого на підставі рішення Ямпільської міської Ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374 на ім`я ОСОБА_2 (а.с.10, 79) судом встановлено, що останньому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0.0416 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Ямпільської міської ради та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Із копії повідомлення головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №У-339/0-5649/6-16 від 12.12.2016 (а.с.21) судом встановлено, що позивачці рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору про поновлення порушених прав, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування.

Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №153/904/18 від 17 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 16 січня 2019 року (а.с.48-57) судом встановлено, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю відмовлено у зв`язку із тим, що заявлена позовна вимога про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю є передчасною, по скільки позивачем не заявлено позовну вимогу про скасування рішення Ямпільської міської ради Вінницької області від 05.11.1997 року №374, на підставі якого ОСОБА_2 видано державний акт.

Із копії Інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.58-63) судом встановлено, що власником зазначеного вище житлового будинку, який складається з трьох квартир є райспоживспілка.

Із копій технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_3 , що знаходиться у приватній власності (а.с.64-65, 66-70) судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності вказана вище квартира.

Із копії заяви від 21 травня 2014 року (а.с.71) судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 зверталася до міського голови з проханням направити комісію для вирішення спірного питання між сусідами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , щодо використання земельної ділянки.

Із копії акту від 01.07.2014 (а.с.72-73) судом встановлено, що позивачка здійснила будівництво господарських будівель з порушенням ДБН . Реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснено без дозвільних документів, позивачці рекомендовано привести наявну прибудову господарських приміщень згідно ДБН в строк до 01.08.2014 року.

Із копій заяв позивача ОСОБА_1 начальнику Ямпільського РВ УМВС та прокурору Ямпільського району від 04.03.2015 (а.с.74-75) та відповіді начальника Ямпільського РВ УМВС на заяву позивача (а.с.76) судом встановлено, що остання зверталася до правоохоронних органів із заявою щодо підроблення підпису в акті обстеження прибудинкової території по АДРЕСА_1 .

Із повідомлення міського голови від 12.03.2015 (а.с.77) судом встановлено, що позивачці рекомендовано звернутися до суду для вирішення спірного питання з сусідом ОСОБА_2 на прилеглій території біля багатоквартирного будинку.

Із копії рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997 року №374 (а.с.78) судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 416 кв. м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель по АДРЕСА_3 .

Із повідомлення начальника Ямпільського РС управління ДСНС України №356 від 01.07.2014 (а.с.80) судом встановлено, що позивачка встановила авто гараж на межі, чим порушила п.3.25 ДБН 360-925.

Із копії висновку ст. о/у СДСБЕЗ Ямпільського РВ УМВС ст. лейтенанта міліції А.П. Дубового від 11.03.2015 (а.с.81) судом встановлено, що перевірку по факту підроблення підпису в акті обстеження прибудинкової території закінчено, так як не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.358 КК України.

Із копії акту від 30.10.2017 (а.с.97) судом встановлено, що станом на 30.10.2017 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 . виконати рішення суду від 27.09.2017 року та усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Частиною першою ст.42 ЗК України 1990 року передбачено, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісною власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Аналогічні положення містяться і у статті 42 ЗК України 2001 року.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна від 05 квітня 1996 року №31/30/53/396, прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної не садибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд, тобто встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо).

Склад та поділ території мікрорайону (кварталу) на окремі земельні ділянки прибудинкових територій визначаються необхідністю забезпечення ефективного утримання та експлуатації житлового будинку та прибудинкових територій на підставі дотримання встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм.

Пунктом 4.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна від 05 квітня 1996 року №31/30/53/396, передбачено, що прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі, на умовах оренди, об`єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства.

Згідно з пунктом 4.2 Положення суб`єктами права власності (користування) на земельні ділянки прибудинкових територій можуть виступати об`єднання власників багатоквартирних житлових, допоміжних та нежитлових приміщень, у тому числі вбудовано-прибудованих, багатоквартирних житлових будинків згідно з чинним законодавством. Законодавець при цьому не відносить до числа таких суб`єктів окремих фізичних осіб. Зміна цільового призначення земельних ділянок прибудинкової території допускається у випадку реконструкції, зміни функціонального призначення споруд, наявності інших обґрунтованих причин у відповідності з діючими нормами за дозволом відповідних органів місцевого самоврядування.

При переході права власності на житловий будинок (його приміщення) або на частину будинку разом з цим об`єктом переходить і право спільної власності (користування) земельною ділянкою у відповідності з чинним законодавством (пункт 4.3 Положення).

Відповідно до пункту 4.4. Положення частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку.

Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається.

Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1996 року №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території, частина прибудинкової земельної ділянки передана без врахування часток у праві спільної сумісної власності у нерухомому майні, порядку користування будинком та розташування інших будівель. На прибудинковій території збудовані надвірні та господарські споруди власниками цього будинку, на частину з яких виготовлено правовстановлюючі документи, до них прокладено заїзд. Відповідач ОСОБА_2 приватизував частину земельної ділянки, чим створив перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою. Також суд дійшов висновку про те, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету міської ради порушуються права позивача щодо володіння, користування і розпорядження прибудинковою земельною ділянкою.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги до відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області є обґрунтованим та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , то суд вважає за необхідне відмовити у цій частині, так як позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не довела яким чином відповідач ОСОБА_2 порушив її права та законні інтереси під час винесення оспорюваного рішення №374 від 05.11.1997 року виконавчим комітетом Ямпільської міської ради народних депутатів Вінницької області.

У той же час, судом враховується і наступне:

Представник відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області у своїй заяві (вхід.№4325 від 10.06.2019) заявив про застосування строків позовної давності.

Також, про застосування позовної давності вказано відповідачем ОСОБА_2 у відзиві, та наголошувалося ним у судовому засіданні.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Аналізуючи наведені правові норми суд дійшов висновку про те, що не зважаючи на наявність порушеного права позивача щодо володіння, користування і розпорядження прибудинковою земельною ділянкою, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності у три роки на заявлення вимоги про скасування рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів Ямпільського району Вінницької області від 05.11.21997 №374, відповідно до якого було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0416 га, що розташована на території Ямпільської міської ради Вінницької області , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_2 , оскільки, позивач звернулася до суду із позовом 09 квітня 2019 року за вхід.№2686, тобто із спливом встановленого законодавством трирічного строку позовної давності, який закінчився 01 липня 2017 року, оскільки під час виїзду комісії за заявою позивача ОСОБА_1 досліджувався Державний акт на право приватної власності на землю виданий на імя ОСОБА_2 , в якому зазначено, що на підставі рішення Ямпільської міської ради народних депутатів від 05.11.1997р. №374, ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку. Посилання позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Семко В.М. на ту обставину, що позивач ОСОБА_1 дізналася про оспорюване рішення у 2017 році у Вінницькому апеляційному суді не підтверджено жодним доказом. Оскільки, у позивача ОСОБА_1 не було жодних об`єктивних і непереборних перешкод із 021 липня 2014 року отримати копію оскаржуваного рішення міської ради. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, не достатньо. Відтак, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч.1 ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Така правова позиції сформована у Постанові ВСУ у справі №6-2469цс16 від 16.11.2016.

А тому, із врахуванням заяв представника відповідача Ямпільської міської ради Вінницької області та відповідача ОСОБА_2 про застосування спливу строків позовної давності, суд має підстави для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, оскільки суд не знаходить підстав, для поновлення пропущеного позивачем строку звернення до суду, заявленим нею клопотанням 20 травня 2019 року, і приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого клопотання.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави покласти їх на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.6, 17, 42, 88, 152, 153 Земельного кодексу України, ст.ст.13, 15, 16, 256, 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст.14, 41 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколом першим до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області про скасування рішення міської ради - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Відповідно абз.2 ч.1 ст.354 ЦПК України якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 12 червня 2019 року.

Головуючий Т. В. Гаврилюк