Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 361/765/16-ц

провадження № 61-33103св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя - доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Департамент державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року у складі судді Селезньової Т. В. та рішення Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Фінагєєва В. О., Кашперської Т. Ц., Сержанюка А. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській областіпро усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0750 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , шляхом зобов'язання відповідачів знести самочинно побудовані приміщення прибудови літ. «е», а саме: гараж приміщення 1-9, кладову приміщення 1-8, 1-7, розташовані по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0622 га, належній відповідачам на підставі державного акта на право власності.

Позов обґрунтовано тим, що на належній ОСОБА_1 земельній ділянці розташовані будинок і літня кухня, яка також облаштована під жиле приміщення. Відповідачі є власниками і користувачами суміжної земельної ділянки НОМЕР_3 .

У 2009 - 2010 роках відповідачі незаконно розпочали самочинне будівництво гаража та прибудови до їхнього будинку вздовж межі, вийшли за межі належної їм земельної ділянки, не дотрималися вимог державних будівельних норм, не відступили один метр від межі та збудували прибудову на відстані 60 см від літньої кухні позивача.

Внаслідок того, що прибудова нависає над дахом літньої кухні позивача, утворився простір між будівлями, через який відсутня циркуляція повітря, з даху прибудови відбувається підтоплення території двору та літньої кухні.

ОСОБА_1 не давала згоду на будівництво відповідачем та неодноразово зверталась до сільської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю Київської області із заявами щодо незаконного початку будівництва. Відповідачі були притягнуті до адміністративної відповідальності за порушення вимог містобудівного законодавства та стосовно них вчинено припис про усунення виявлених порушень. Однаквказані порушення відповідачі не усунули.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунено перешкоди ОСОБА_1 у користуванні присадибною земельною ділянкою та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснити за свій рахунок перебудову прибудови літера «е», що складається з приміщень 1-7, 1-8, 1-9 (до будинку АДРЕСА_3 , шляхом приведення прибудови у відповідність до державних будівельних норм «Містобудування», з дотриманням відстані не менше 1,0 м від найбільш виступної конструкції стіни прибудови до межі сусідньої ділянки АДРЕСА_1 питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі істотного відхилення від проекту, що порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим, або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво. Суд першої інстанції зазначив, що часткове задоволення позову саме у такий спосіб, шляхом зобов`язання особи здійснити відповідну перебудову, не є виходом за межі позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України знесення самочинної споруди є крайнім заходом і може бути застосовано виключно якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, тому за умови відсутності доказів щодо можливості здійснення такої перебудови, вимоги позивача про знесення не можуть бути задоволені. Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольнив позов у спосіб, про який не просила позивач та можливість його застосування не підтверджено жодним доказом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просила скасувати вказані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

07 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У грудні 2017 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не мотивував часткове задоволення позову, а суд апеляційної інстанції скасував частково законне рішення суду першої інстанції.

Встановивши факт порушення прав та інтересів позивача, вимогу про знесення самочинно побудованих приміщень судами не вирішено, що свідчить про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 17 червня 1997 року, витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 травня 2013 року (т. 1, а. с. 9-10).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0750 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 18 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу № 1953 від 23 травня 2009 року є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_2 , кожному належить по 1/2 частці будинку (т . 1 , а. с. 50).

Згідно із відповіддю Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Київській області від 30 грудня 2010 року, наданої на звернення ОСОБА_1 від 02 грудня 2010 року № 7/10-4410 щодо будівництва гаража сусідами по АДРЕСА_1, інспекцією проведено перевірку, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без погодженої та затвердженої проектної документації розпочали реконструкцію жилого будинку шляхом проведення добудов. За фактом виявлених порушень вимог містобудівного законодавства, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 96 КУпАП (постанова у справі про адміністративні правопорушення від 29 жовтня 2010 року № 664 та № 665) (т. 1, а. с. 16).

Згідно з актом обстеження умов забудови від 22 червня 2015 року, складеного депутатом Калинівської селищної ради Київської області, ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_3 здійснив прибудову до свого будинку, фундамент і стіна якої проходять поза межами його ділянки. Відстань між господарською будівлею ОСОБА_1 і прибудовою, яку здійснив ОСОБА_4 , складає 70 см. Внаслідок самовільного зведення ОСОБА_4 прибудови відбувається підтоплення території двору та господарської будівлі ОСОБА_1 , в результаті чого будинок ОСОБА_1 поступово руйнується, в стінах утворились щілини, підмурок підлито, внутрішні стіни пліснявіють, відбувається грибкове ураження дерев`яних поверхонь і конструкцій, затоплено погріб, розташований під господарською будівлею ОСОБА_1 (т.1, а. с. 17).

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 12 січня 2016 року встановлено, що 12 січня 2016 року посадовими особами Департаменту державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами перевірки встановлено, що за зазначеною адресою виконані будівельні роботи з реконструкції жилого будинку - збудовано прибудову літ. «е» складної форми у плані, розміром більших сторін 17,5 х 9,5м (приміщення 1-1 - коридор, площею 13,7 кв. м; приміщення 1-8 - гараж, площею 23,3 кв. м; приміщення 1-7 - кладова, площею 27,7 кв. м), а також збудовано мансарду літ. «е1» (приміщення 1-1 - жила кімната, площею 13,1 кв. м). Перевіркою встановлено, що зазначені будівельні роботи з реконструкції жилого будинку виконані без оформлення документів, що дають право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Перевіркою встановлено, що прибудову літ. «е» та мансарду літ. «е1» збудовано впритул до межі з боку земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на відстані до 1,0 м від існуючої господарської будівлі по АДРЕСА_1 та впритул до межі з боку АДРЕСА_1, чим порушено пункти 3.25*, 3.32 Державних будівельних норм 360 - 92** «Містобудування», «Планування і забудова міських і сільських поселень». Вищевказаний жилий будинок не введено в експлуатацію (т. 1, а. с. 61).

За результатами виявлених порушень Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративне правопорушення № 3-Л-А-1201/2 від 12 січня 2016 року та № 3-Л-А-1201/1 від 12 січня 2016 року за частиною першою статті 96 КУпАП (т. 1, а. с. 62 - 63).

Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області складено приписи № С-1201/1 та № С-1201/2 від 12 січня 2016 року, якими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надано у строк до 12 липня 2016 року для усунення порушень шляхом оформлення документів, що дають право на виконання будівельних робіт, шляхом приведення будівельних робіт до вимог Державних будівельних норм, шляхом прийняття в експлуатацію у встановленому законом порядку або шляхом приведення земельної ділянки до попереднього стану або іншим шляхом відповідно до вимог чинного законодавства, та приписи № С-1201/3 та № 1201/4 від 12 січня 2016 року про зупинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 будівельних робіт з 13 січня 2016 року (т. 1, а. с. 64 - 67).

Постановами № А-1801/1 та № 1801/2 від 18 січня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 96 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафів по 850 грн з кожного (т. 1, а. с. 68 - 69).

30 травня 2016 року на замовлення ОСОБА_3 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) жилий будинок АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 91).

02 червня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області зареєстровано Декларацію за № КС00 про готовність до експлуатації об`єкту - жилого будинку АДРЕСА_3 , подану ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 97).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 вересня 2016 року спадщину у вигляді 1/2 частини жилого будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 88).

Згідно з інформаційноюдовідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02 вересня 2016 року здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначену частку майна (т. 1, а. с. 101).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про задоволення касаційної скарги частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 1 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічне положення міститься у статті 2 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року, згідно з частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, шостої, сьомої статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною третьою статі 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з предмета та підстав позову ОСОБА_1 , спірних правовідносин, які виникли щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою та господарчою будівлею шляхом зобов`язання відповідачів знести самочинно побудовані приміщення.

Із змісту резолютивної частини рішення суду першої інстанції випливає, що суд усунув перешкоди позивачу у користування присадибною земельною ділянкою та домоволодінням у такий спосіб, що надав відповідачам можливість здійснити за свій рахунок перебудову прибудови літер «е», що складається з приміщень 1-7, 1-8, 1-9 (до будинку АДРЕСА_3 , шляхом приведення прибудови у відповідність до ДБН 360 - 92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», зокрема, до вимог п.3.25*, - з дотриманням відстані не менше 1,0 м від найбільш виступної конструкції стіни прибудови до межі сусідньої ділянки АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини звертав увагу, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 січня 2010 року).

Ухвалення відповідного рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивач відмовилась від проведення будівельно - технічної експертизи (хоча їй було роз`яснено відповідне право), і не надала інших доказів щодо конкретної площі тієї частини приміщень відповідачів, які не відповідають вимогам пунктуп.3.25* ДБН.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися вимоги цивільного процесуального закону, що кожна сторона має надати докази на обгрунтування чи спростування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а рішення суду має бути виконуваним.

Дійшовши висновку, що суд залишає питання перебудови самочинного будівництва для вирішення особисто відповідачами, які допустили таке порушення і свідомо створили перешкоди позивачу, суд першої інстанції вважав, що такий примусовий захід до відповідачів буде для них більш прийнятним, ніж рішення суду про знесення прибудови, а у разі відмови відповідачів поновити порушене право позивача і здійснити відповідні перебудови, позивач матиме підстави для повторного звернення до суду з відповідним позовом.

Із урахуванням таких висновків суду першої інстанції та змісту його рішення, Верховний Суд зазначає, що суд не встановив належним чином обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, не встановив передбачених диспозицією частини сьомої статті 376 ЦК України обставин та не виклав відповідні мотиви, чи є можливість проведення перебудови спірного об`єкта та чи відмовляються відповідачі від її проведення, чи перебудова самочинного будівництва відновить порушене право позивача, не надав оцінку діям чи бездіяльності відповідачів, які після притягнення їх до адміністративної відповідальності за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил під час будівництва не вчинили дій щодо виконання припису відповідних державних органів, не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, які вона надала на підтвердження порушення її права власності з боку відповідачів, а саме кожному доказу окремо та у їх сукупності, не з`ясував, чи використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення відповідачів до відповідальності для вирішення питання знесення самочинного будівництва.

Таким чином, суд першої інстанції не вирішив спір між сторонами, отже, не виконав завдання цивільного судочинства.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив з того, що за умови відсутності доказів щодо можливості здійснення відповідачами перебудови вимоги позивача про знесення не можуть бути задоволені. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження можливості чи неможливості здійснення перебудови самочинно збудованої споруди.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний порушив норми цивільного процесуального права, оскільки відповідно до статті 303 ЦПК України 2004 року міг встановлювати обставини справи, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, досліджувати нові докази у справі.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що на спростування вимог позивача про знесення самочинного будівництва відповідачі також зобов`язані надати докази про можливість перебудови самочинного будівництва. Суд поклав обов`язок доказування лише на позивача, що не відповідає вимогам статей 30, 60 ЦПК України 2004 року.

Суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку тій обставині, що відповідачам надавалась можливість здійснити перебудову самочинної добудови до 12 червня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (т. 1, а. с. 54 - 57), що відповідачами не виконано.

Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися те, що невстановлення обставини щодо можливості проведення перебудови об`єкта самочинного будівництва не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду з цим позовом, з огляду на системне тлумачення положень статті 376 ЦК України, належну оцінку доказів у цій справі, а також враховуючи завдання цивільного судочинства.

Поза увагою суду першої та суду апеляційної інстанцій залишилися норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції, а суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи та не оцінив докази у справі, суд апеляційної інстанції не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, тому ухвалені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є обґрунтованою частково, судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд бере до уваги, що справа розглядається у суді з лютого 2016 року, проте з урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених мотивів, вважає необхідним скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2017 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик