Номер провадження: 22-ц/813/1408/19
Номер справи місцевого суду: 495/9164/13-ц
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.Л.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/9164/13-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 ,

- відповідач - ОСОБА_4 ,

- апелянт - товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОРЕМСЕРВІС»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування договору надання послуг, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права власності, заапеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОРЕМСЕРВІС» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Матяш Т.Л. 18 листопада 2013 року,

встановив:

14 листопада 2013 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять: 1) визнати недійсним та скасувати договір про надання послуг у використанні нерухомого майна від 15.04.2013 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з іншої сторони; 2) зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні своїм майном; 3) визнати за ОСОБА_3 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А» площею в складі: торгівельне приміщення, площею - 8,40 кв. м., літній майданчик, площею - 50,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 4) визнати за ОСОБА_2 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А», площею - 58,4 кв. м., що складається з: торгівельного приміщення, площею - 8,4 кв. м., літнього майданчику, площею - 50,0 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 ; 5) визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А», площею - 58,2 кв. м., що складається з: торгівельного приміщення, площею - 8,2 кв. м., літнього майданчику, площею - 50,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовують свої вимоги тим, що у кожного з них є кафе з літнім майданчиком, розташовані поряд один з одним по АДРЕСА_1 .

15 квітня 2013 року між ними та ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг у використанні нерухомого майна, строком - до 15.04.2016 р., відповідно до якого відповідачка за винагороду надає послуги по використанню та експлуатації кафе, оскільки у власників не має часу та досвіду з керівництва такими об`єктами.

ОСОБА_4 почала виходити за межі своїх повноважень, встановлених договором від 15.04.2013 року, а саме: - без їх згоди почала здавати кафе в оренду на умовах не сприятливих для них; - здійснювати реконструкцію кафе без їх згоди.

Відповідачка на їх пропозицію розірвати договір відмовляється, погрожує провести відчуження кафе, оскільки вважає, що вони не є власникам кафе. Добровільним шляхом врегулювати конфлікт сторонам не вдалося, тому вони вимушені звернутись до суду (Т. 1, а. с. 2 - 4).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.11.2013 р. відкрито провадження у справі (Т. 1, а. с. 30).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2013 р., тобто через три дні після відкриття провадження у справі та через чотири дні після надходження справи до суду, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано договір про надання послуг у використанні нерухомого майна від 15.04.2013 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_4 , з іншої сторони.

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні своїм майном.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А» площею в складі: торгівельне приміщення, площею - 8,40 кв. м., літній майданчик, площею - 50,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А», площею - 58,4 кв. м., що складається з: торгівельного приміщення, площею - 8,4 кв. м., літнього майданчику, площею - 50,0 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю кафе з літнім майданчиком літ. «А», площею - 58,2 кв. м., що складається з: торгівельного приміщення, площею - 8,2 кв. м., літнього майданчику, площею - 50,0 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі є власниками кафе. Відповідачка порушила їх право власності, порушила умови договору - передала приміщення кафе в оренду, почала їх реконструкцію без згоди власників (Т. 1, а. с. 38 - 40).

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОРЕМСЕРВІС», як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права та інтереси, в апеляційній скарзі просить вищевказане заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що право власності було визнано на самочинно зведені об`єкти. Рішення ухвалено з порушенням норм ДБН та СНіП, з грубим порушенням прав апелянта як користувача земельної ділянки та будівлями бази відпочинку, які на ній знаходяться. Самочинно побудовані будівлі кафе знаходяться на межі земельної ділянки, яка знаходиться у їх користуванні, з порушенням вимог протипожежних правил, відповідно до яких будівлі кафе повинні знаходитися на відстані не менше 10 м. від будівель та споруд бази відпочинку.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Судові повістки про виклик ОСОБА_3 , ОСОБА_4 чотири рази повернулися до апеляційного суду з приміткою пошти - «За закінченням терміну зберігання». Сповістити їх по телефону не вдалося, оскільки їх номери засобів телефонного зв`язку в матеріалах справи відсутні. Відомості про інші засоби зв`язку (електронна пошта тощо) у матеріалах справи відсутня.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, призначення справи до розгляду чотири рази, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, а саме - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає. Вищевказаних висновків про можливість задоволення позову, суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. 376 ЦК України, ст. ст. 10, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») та процесуального (ст. ст. 13, 42, 48, 175 263, 264 ЦПК України) права.

Відповідно до наявних у справі технічних паспортів на спірні три кафе (Т. 1, а. с. 12 - 26) усі вони побудовані самочинно.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання за рішенням суду права власності на самочинне збудоване нерухоме майно.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, ка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Матеріали справи не містять жодного належного доказу щодо надання земельної ділянки позивачам у користування/власність.

Відсутні у матеріалах справи належні дозволи, належним чином узгоджені проекти будівництва кафе, відповідність їх будівництва вимогам ДБН та СНіП, докази введення їх в експлуатацію. Приміщення кафе побудовані з істотними порушеннями протипожежних норм. Спірні будівлі кафе є самочинно зведеними. За відсутності будь-яких доказів порушення договірних зобов`язань, будівництва приміщень кафе у відповідності до встановлених вимог, позов взагалі носить штучних характер, як такий, що поданий з метою прийняття судом рішення про визнання права власності на будівлі кафе, у зв`язку з начебто невизнанням права власності позивачів на спірні кафе, яке у них в дійсності відсутнє.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказане, дійшов помилково висновку про можливість задоволення позову.

З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав.

Доводи апелянта про те, що право власності було визнано на самочинно зведені об`єкти. Рішення ухвалено з порушенням норм ДБН та СНіП, з грубим порушенням прав апелянта як користувача земельної ділянки та будівлями бази відпочинку, які на ній знаходяться, з грубим порушенням вимог протипожежних правил,є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «АВТОРЕМСЕРВІС» є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України необхідно здійснити перерозподіл судових витрат.

Необхідно стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «АВТОРЕМСЕРВІС» судовий збір у сумі - 1 762,00 грн., тобто з кожного по - 587,33 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «АВТОРЕМСЕРВІС» - задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2013 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування договору надання послуг, зобов`язання не чинити перешкод у користуванні майном, визнання права власності - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОРЕМСЕРВІС» (Код ЄДРПОУ - 32806495) судовий збір у сумі - 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн., тобто з кожного по - 587 (п`ятсот вісімдесят сім) грн. 33 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 липня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе