Справа № 182/1395/19
Провадження № 2/0182/1588/2019
27.06.2019 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
Позивач 04.03.2019 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
22.04.2016 року між ним та відповідачем був укладений письмовий договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від нього 5 730 євро, що, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №57GK0HBCK5NQH19I станом на 06 лютого 2019 року за даними НБУ, складає 178 138, 25 грн. Згідно умов розписки, боржник зобов`язалась повернути позику за першою вимогою.
Його прохання щодо добровільного повернення боргу відповідач ігнорує. Тому 25.01.2019 року ним було складено вимогу про повернення коштів, в якій він вимагає негайного повернення коштів в день отримання вимоги. Адже, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Вимога направлена на адресу боржника 31.01.2019 року. Для отримання листа-вимоги відповідач до поштового відділення не з`явилась, тому конверт було повернуто йому з відміткою про «закінчення встановленого строку зберігання».
На підставі зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 178 138 грн. 25 коп. та судовий збір в розмірі 1 781, 38 грн.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.18-19).
27.05.2019 року до суду повернувся конверт, надісланий відповідачу, з копією ухвали про відкриття провадження та доданими до нею документами як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 22). Ухвала про відкриття провадження, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається доставленою. Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 5 730 євро, що, згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» № 57GK0HBCK5NQH19I станом на 06 лютого 2019 року за даними НБУ складає 178 138, 25 грн. Згідно умов розписки, боржник зобов`язався повернути позику за першою вимогою (а.с.4-6).
31.01.2019 року була направлена вимога про повернення коштів на адресу боржника (а.с.7, 10-11). Для отримання листа-вимоги відповідач до поштового відділення не з`явилась, тому конверт було повернуто йому з відміткою про причину повернення «за закінчення встановленого строку зберігання» (а.с.12).
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63 цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі, повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобов`язання та повернення суми коштів позивачу.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи ту обставину, що позивач як позикодавець має право вимагати повернення боргу, а відповідач як позичальник позику не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг, за договором від 22.04.2016 року в розмірі 178 138 грн. 25коп.
Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 781,38 грн., сплачений останнім при подачі позову (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268-226,280-282 ЦПК України, ст.ст. 526,530,533,536,625,1046,1047,1049 ЦК України, суддя -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), суму боргу 178 138 грн. 25 коп. (сто сімдесят вісім тисяч сто тридцять вісім грн. 25 коп.)
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ), судовий збір у розмірі 1 781 грн. 38 коп. (одна тисяча сімсот вісімдесят одна грн. 38коп).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал