233 № 233/3858/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Малінова О.С.,

за участю секретаря Аллік Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Костянтинівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
26 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував наступними обставинами. Так, в січні 2015 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, у відповідності до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. Але отримав відмову, оскільки не надав довідку про те, що отримав каліцтво, контузію, травму, поранення він отримав саме під час бойових дій. Не погодившись з рішенням Костянтинівського військомату він звернувся до Міністерства оборони України з тією самою вимогою, але також отримав відмову. Тому був вимушений звернутись до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до відповідача та Кабінету Міністрів України. Постановою від 11.10.2017 року суд виніс постанову по справі №826/12948/16 якою задовольнив його вимоги частково, визнав неправомірними дії відповідача щодо повернення документів, поданих для розгляду та зобов`язав Міністерство оборони України повторно розглянути його заяву. Цю Постанову було оскаржено в апеляційному порядку відповідачем, але Постановою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційна скарга відповідача була залишена без задоволення, а постанова Окружного суду від 11.10.2017 року без змін. 20.04.2018 року рішенням Комісії Міністерства оброни України від 20.04.2018 року йому було призначено одноразову грошову допомогу, а через тиждень після призначення він її отримав. Вважає, що за чотири роки, які він витратив на відстоювання свого права на отримання одноразової допомоги, з яких два роки він захищав його в суді, відповідач заподіяв йому моральну шкоду. Таку шкоду він обґрунтовує необхідністю поїздок до м. Києва на засідання суду, при цьому він витрачав власні кошти на білети, проживання та оплату судового збору, що суттєво вплинуло на його матеріальний стан. При цьому він зазнавав значних хвилювань, які визивали судові процеси, необхідність звернення до багатьох держаних установ, збирання документів для відстоювання свого права, що призвело до погіршення його здоров`я. Він був вимушений неодноразово проходити лікування у шпиталях та лікарнях. Також, через несвоєчасну виплату допомоги, через інфляцію він отримав суму значно менш вагому, ніж міг отримати у 2014 році, коли звернувся за її призначенням. Тому просив стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, додатково надав медичні документи на підтвердження наявних захворювань.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав письмовий відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначив, що Міністерство оборони України після розгляду 20.02.2018 року Київським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги на постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2017 року, вже 20.04.2018 року повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та Комісією Міноборони було прийнято рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги. Ця допомога була у повному обсязі виплачена ОСОБА_1 вже через тиждень після цього, що зазначає і позивач. Щодо спричинення моральної шкоди зазначив, що позивач в обґрунтування такої шкоди навів доводи які ніяким чином не стосуються та не залежать від дій та рішень Міністерства оборони. Крім того, позивач не зазначив, з чого він виходив під час визначення розміру спричиненої йому моральної шкоди в сумі 200 000 грн., жодних розрахунків цієї шкоди позивач не надав (а.с.47-53).

З`ясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу з 08.09.1966 року по 15.04.1969 року, у тому числі в період з 21 серпня по 20 жовтня 1968 року приймав участь у бойових діях в складі в/ч НОМЕР_1 на території Чехословаччини.

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №496336 від 10.09.2014 року ОСОБА_1 вперше встановлена III група інвалідності. Причина інвалідності: поранення, ЗЧМТ, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач 15 вересня 2014 року отримав Посвідчення інваліда ІІІ групи.
В липні 2016 р. обласним військкоматом надіслано Позивачу витяг з Протоколу №34 від 13.03.2016 р. засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністра оборони України, розглянувши подані документи щодо призначення та виплати одноразової допомоги, було прийнято рішення про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено п. 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Не погодившись із вказаних рішенням ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до відповідача в якому просив суд: визнати рішення комісії Міністерства Оборони України про повернення документів поданих для розгляду з призначення та виплати одноразової грошової допомоги на доопрацювання - протиправними; зобов`язати МО України видати довідку про те, що поранення (каліцтво, контузія, травма) не пов`язана із вчиненням ОСОБА_1 кримінального або адміністративного правопорушення та не є наслідком алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння - або підтвердити цей факт; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу згідно Постанови KM України № 975 від 25.12.2013 року.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.10.2017 року у адміністративній справі № 826/12948/16, розглянутої в порядку письмового провадження у відсутності позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги останнього були задоволені частково: визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання заяву з доданими документами про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; скасувано Протокол засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року № 34, затверджений 16 травня 2016 року, в частині, а саме п. 80 про повернення документів ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги на адресу Донецького обласного військового комісаріату; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та додані до неї документи і прийняти відповідне рішення, яке передбачене ч. 2 п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Наведена Постанова залишена без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018 року.

20.04.2018 року відповідач, на виконання наведених постанов адміністративного суду, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та Комісією Міноборони було прийнято рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Ця допомога була у повному обсязі виплачена ОСОБА_1 у квітні 2018 року.

Зазначені обставини, встановлені рішеннями суду, також повністю визнаються сторонами, а тому додаткового доказуванню не підлягають.

У силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Суд не враховує у якості доказів спричинення позивачу моральної шкоди понесені ним суто матеріальні витрати, пов`язані із розглядом його первісного позову до відповідача, який розглядався у Окружному адміністративному суді м. Києва та у Київському апеляційному адміністративному суді. Тим більш, що відповідно до Глави 8 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку якого було заявлено первісний позов, визначено види судових витрат до яких, зокрема, відносяться витрати, пов`язані із сплатою судового збору, на професійну правничу допомогу, а також витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (ст. 132 КАСУ). При цьому, відповідно до ч.1 ст. 139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, зазначені питання про відшкодування позивачу понесених ним судових витрат повинні були бути вирішені під час ухвалення постанови Окружним адміністративним судом м. Києва та Київським апеляційним адміністративним судом. Крім того, позивач і до цього позову не надав жодного доказу понесення ним таких витрат, а саме проїзних квитків, рахунків готелів, договорів про надання правової допомоги із сплатою визначених ними сум, тощо.
Суд також не враховує у якості належних та допустимих доказів в обґрунтування спричиненої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди надані ним виписки з медичних карток та копії квитанцій про сплату ліків. Зокрема, згідно Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №3407 Державного закладу «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» м. Київ, позивач ОСОБА_1 знаходився у госпіталі з 14.10.2016 р. по 02.11.2016 року. Повний діагноз: «Післятравматична ти дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст.., з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною неврологічною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, вираженим вестибулярно-атактичним синдромом, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, цефалічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. Цукровий діабет ІІ типу субкомпенсації. Поширений остеохондроз хребта». Анамнез: «Зі слів хворого під час служби у Чехословаччіні в 1968 році переніс контузію головного мозку. В анамнезі переніс ГПКК (2011р.). 1-2 рази на рік проходить планове лікування» (а.с.9).
Таким чином, наявні у позивача ОСОБА_1 хронічні захворювання, які фактично виникли у 1968 році та періодично загострюються з 2011 року мали місце до 2016 року, з яким позивач пов`язує початок спричинення йому відповідачем моральної шкоди, та ніяким чином не пов`язані із діями відповідача.
Щодо обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди 200 000 грн. інфляційним знецінюванням національної валюти, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» «...основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. На виконання своєї основної функції Національний банк сприяє дотриманню

стабільності банківської системи, а також, у межах своїх повноважень, - цінової стабільності». Наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 року №265 затверджено Методику розрахунку базового індексу споживчих цін, відповідно до п. 2 якої «інфляція зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу».

У розумінні цивільного права, стягнення індексу інфляції можливо лише у якості відповідальності боржника за порушення ним грошового зобов`язання (ст.625 Цивільного кодексу України).

Функції відповідача Міністерство оборони України ніяким чином не пов`язані із курсом національної валюти та інфляційними процесами у державі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та не можуть бути підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди, визначеної виключно у якості матеріальної складової знецінення державної грошової одиниці.
З огляду на встановлені судом обставини справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди (порушення нормального ритму життя, нервові хвилювання, погіршення стану здоров`я, позбавлення матеріальних засобів для існування тощо), суд робить висновок про недоведеність підстав для відшкодування моральної шкоди, та, як наслідок, слід відмовити в задоволенні цих вимог.

Сам факт визнання Окружним адміністративним судом м. Києва у постанові від 11.10.2017 року протиправності дій відповідача не може бути виключною підставою для стягнення моральної шкоди за відсутності доказів причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.7, 8, 19, 141, 264-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 21 травня 2019 року, складання повного рішення суду відкласти на строк не більше як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Міністерство оборони України, юридична адреса: Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, код ЄДРУО 00034022.
Відповідач: Державна казначейська служба України, юридична адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, .

Суддя