Справа № 171/677/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Апостолове Дніпропетровської області Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря Жандарук В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Лепехи О.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Яковченко В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомолов Вадим Ігоревич, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

17.04.2018 року позивач звернулася до Апостолівського районного суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 і вона є спадкоємцем майна померлого першої черги за законом. У визначений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. із заявою про прийняття спадщини. За наявною у неї інформацією 20.09.2017 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно відповідачу ОСОБА_2 , вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Богомоловим В.І. Позивач вважає, що вказаний заповіт повинен бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_3 на момент складання заповіту у зв`язку із вкрай поганим станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується медичною карткою та виписним епікризом стаціонарного хворого ОСОБА_3 за 2017 рік. Обставина, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ним, підтверджується висновком експерта № 239 від 23.09.2017 року та може бути підтверджена свідками, висновком судово-психіатричної експертизи.

Посилаючись на положення статей 225,203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним заповіт, що був складений померлим ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 і посвідчений 20.09.2017 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І.

11.06.2018 року відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що ОСОБА_3 20.09.2017 року склав заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. Вказане заповідальне розпорядження відповідає волі заповідача, волевиявлення спадкодавця було вільним, оскільки між нею та спадкодавцем були фактичні шлюбні відносини, вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, а коли ОСОБА_3 захворів, вона постійно допомагала йому, піклувалася про нього. В останні дні ОСОБА_3 добре розумів, що відбувається, повністю розумів свої дії до кінця свого життя. Посилання позивачем на висновок експерта № 239 від 23.09.2019 року на думку відповідача є безпідставним, оскільки вказаний висновок судово-медичного експерта підтверджує причину смерті ОСОБА_3 - наявність захворювання злоякісного новоутворення (карциносаркоми) клубного відділу хребта, яке ускладнено загальною (раковою) інтоксикацією організму, що протікало на тлі ВІЛ-інфекції ІУ клінічної стадії та вірусного гепатиту «С» і вказане захворювання не пов`язано з психічним розладом здоров`я.

Відповідач вказує у відзиві, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог, позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третьою особою приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомоловим В.І. пояснення на позов не надано.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 написав заповіт під психологічним тиском ОСОБА_2 . Також позивач пояснила, що з висновком психіатричної експертизи згодна частково - лише в тій частині, що син не був психічно хворим, але його стану 20.09.2017 року вона не бачила, бо відповідач сина переховувала.

Представник позивача адвокат Лепеха О.В. позов підтримав та просить його задовольнити, вважає, що ОСОБА_3 за станом свого здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідач ОСОБА_2 , допитана в судовому засіданні у якості свідка, пояснила, що вона проживала з ОСОБА_3 з 2009 року однією сім`єю, а у 2015 році ОСОБА_3 зареєструвався за місцем її проживання. З позивачем ОСОБА_3 не підтримував відносин. У квітні 2017 року ОСОБА_3 почав хворіти, вона доглядала за ним. У вересні того ж року ОСОБА_3 перебував на лікуванні в інфекційному відділенні, але попросив її забрати з лікарні в зв`язку з тим, що в лікарні був поганий догляд, і самостійно написав про це заяву. 20.09.2017 року ОСОБА_3 вирішив скласти заповіт. Вона відмовляла його, говорила, що він поправиться, але ОСОБА_3 наполіг на цьому, після чого вона викликала «таксі» і вони поїхали до приватного нотаріуса Богомолова В .І. ОСОБА_3 до останнього дня свого життя все розумів і все усвідомлював, він лише не міг ходити і пересувався за допомогою інвалідного візка. З ліків він приймав лише антибіотики та знеболювальні засоби. Просить відмовити у позові, оскільки позивачем не надано докази на підтвердження своїх вимог.

Представник позивача адвокат Яковченко В.І. просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем вимоги у встановленому законом порядку не доведені.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Апостолове Дніпропетровської області помер ОСОБА_3 . Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 26.09.2017 року Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 337 (а.с. 6).

Позивач ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.11.2002 року, виданого відділом РАГС Апостолівського РУЮ Дніпропетровської області, та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 15.04.1978 року, відповідно до якого ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.7-8).

З копії спадкової справи № 22/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , наданої на запит суду приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І., встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 2017 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все його майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, він заповідає ОСОБА_2 , про що складено заповіт, який викладено на бланку серії НМІ № 944883, посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1061.

Згідно тексту даного заповіту його прочитано вголос особисто заповідачем ОСОБА_3 та власноруч ним підписано у присутності приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_1 , о 10 год. 05 хв., про що зроблено запис: «заповіт прочитано та підписано особисто», підпис - ОСОБА_3 (а.с. 85-94).

Довідкою № 669 від 15.11.2018 року, виданою КЗ «Апостолівська центральна районна лікарня», підтверджено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікаря-психіатра не перебуває та не перебував (а.с.124).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 3 від 17.01.2019 року ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту 20 вересня 2017 року на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_3 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.146-148).

Суд, оцінивши всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до переконання про недоведеність вимог позивача.

Так, позивачем оспорюється заповіт з підстав його недійсності.

Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо) , та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону.

Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.1233, 1247, 1248 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності судом встановлено, що 20.09.2017 року ОСОБА_3 склав заповіт на користь відповідачки ОСОБА_2 , заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. Також судом встановлено, що заповідач ОСОБА_3 , не зважаючи на стан здоров`я, зробив особисте розпорядження вільно та таке, що відповідало його внутрішній волі, та під час виявлення своєї волі щодо розпорядження своїм майном розумів значення своїх дій та керував ними. Вказана обставина підтверджується висновком судово-психіатричного експерта, показаннями ОСОБА_2 , допитаної у якості свідка, довідкою № 669 від 15.11.2018 року, виданою КЗ «Апостолівська центральна районна лікарня».

Суд критично оцінює пояснення позивача ОСОБА_1 та не приймає їх, оскільки вказані пояснення спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.

Таким чином, в судовому засіданні не найшов підтвердження факт недійсності оспорюваного заповіту, тому позовні вимоги підлягають відхиленню.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що ОСОБА_3 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ним і зазначене підтверджується висновком експерта № 239 від 23.09.2017 року.

Суд відхиляє вказані пояснення як необґрунтовані, оскільки висновком експерта № 239 встановлено причину смерті ОСОБА_3 , якою є наявність захворювання злоякісного новоутворення (карциносаркоми) клубного відділу хребта, яке ускладнилося загальною (раковою) інтоксикацією організму, що протікало на тлі ВІЛ-інфекції 4 клінічної стадії та вірусного гепатиту «С», крім того, вказаний висновок був об`єктом дослідження під час проведення судово-психіатричної експертизи, тобто висновок судово-психіатричного експерта № 3 від 17.01.2019 року зроблено з врахуванням висновку судово-медичного експерта.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Богомолов Вадим Ігоревич, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Повне рішення складено о 16 годині 22 липня 2019 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.А.Чумак