Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 523/17924/15-ц

провадження № 61-11764св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В. (суддя-доповідач)
суддів:Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року у складі судді Бузовського В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Плавич Н. Д., Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 у період із березня 2006 року по березень 2014 року.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали автомобіль «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 86 805,00 грн. ОСОБА_2 не погоджується у добровільному порядку поділити вказане майно. Після розірвання шлюбу 15 квітня 2015 року ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_3 . Враховуючи те, що майно набуте подружжям є їх спільною сумісною власністю, а при його поділі частки є рівними, позивач зазначала, що вона має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості проданого відповідачем транспортного засобу.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути із відповідача на свою користь компенсацію за належну їй 1/2 частини автомобіля «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 86 805,00 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частини автомобіля «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 86 805,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені за проведення експертного дослідження, у розмірі 1 585,44 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що автомобіль «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий сторонами за час шлюбу, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому остання має право на 1/2 частини грошової компенсації вартості вказаного автомобіля.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У січні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з`ясували джерела набуття спірного автомобіля, правочину, на підставі якого відповідач зареєстрував на своє ім`я автомобіль. Законодавство України не містить норми закону, яка б дозволяла стягнення компенсації вартості частки у спільному майні у випадку, коли об`єкт спільної власності відчужений на користь третьої особи. Суди помилково визначили вартість спірного автомобіля, виходячи із висновку судової автотоварознавчої експертизи, оскільки така експертиза проведення без особистого обстеження автомобіля експертом. Крім того, спірний автомобіль має великий пробіг та неодноразово потрапляв у дорожньо-транспортні пригоди, що істотно впливає на його ринкову вартість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувана цивільна справа та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період із 04 березня 2006 року по 05 березня 2014 року. Під час шлюбу, а саме 24 жовтня 2007 року, подружжям придбано автомобіль «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача та перебував в його користуванні. Після розірвання шлюбу 15 квітня 2015 року ОСОБА_2 , без письмової згоди співвласника ОСОБА_1 , продав автомобіль третій особі - ОСОБА_3 .

Ринкова вартість автомобіля «Hyundai accent», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 173 610,00 грн, що підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи.

Нормативно-правове обґрунтування

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи позов та стягуючи із відповідача 1/2 частини вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанцій, дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набутий сторонами за час шлюбу, а відповідач розпорядився ним на власний розсуд без письмової згоди позивача, а тому остання має право на 1/2 частини грошової компенсації вартості вказаного автомобіля.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неправильно визначили вартість спірного автомобіля, є необґрунтованими, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, - у цій справі - на підставі експертної оцінки транспортного засобу.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, неправильно застосували норму статті 60 СК України, оскільки не встановили джерело набуття спірного автомобіля, є безпідставними, оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Разом із тим, відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю.

Твердження заявника у касаційній скарзі про те, що суди неправильно застосували до спірних правовідносин норми статей 65, 71 СК України, 369 Цивільного кодексу України, є безпідставними і по своїй суті зводиться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко