Справа № 163/1523/18
Провадження № 2/163/13/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

10 червня 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить постановити рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики в загальній сумі 731 019,68 гривень, з яких: 405 300,00 гривень боргу; 135 295,31 гривень інфляційних нарахувань; 30 397,50 гривень трьох процентів річних; 160 026,87 гривень процентів за користування позикою.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 11.11.2015 року відповідач позичив у ОСОБА_3 гроші в сумі 15 000,00 доларів США зі строком повернення до 15.01.2016 року. На підтвердження укладення цього договору відповідач склав розписку. Проте у визначений строк відповідач відмовився повертати гроші. 13.07.2018 року між ним і ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги, за яким він став новим кредитором по цій позиці і набув права вимоги до відповідача. Оскільки досить тривалий час відповідач уникає спілкування, не виходить на зв`язок, ігнорує прохання повернути борг, врегулювати спір в досудовому порядку не виявилось можливим. Розрахунок заборгованості проведений за офіційним курсом НБУ станом на дату звернення до суду з позовом - 08.08.2018 року (1 долар США = 27,02 гривень) у відповідності до положень ч.2 ст.625, ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1050 ЦК України.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача засобами електронного зв`язку надіслав заяву про підтримання позовних вимог, просив розглянути справу за його і позивача відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач про розгляд справи по суті двічі повідомлявся у встановленому порядку, у тому числі шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті суду, однак в судове засідання жодного разу не з`явився. Надіслані ним заяви на стадії підготовчого провадження і розгляду справи по суті про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням за кордоном жодного разу належними доказами підтверджені не були. Крім цього, відзиву на позовну заяву він не подав.

З огляду на викладене суд провів заочний розгляду позову відповідно до положень ч.2 ст.247, ст.ст.280, 281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за наявними матеріалами.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідно до завіреної в порядку ст.95 ЦПК України копії розписки від 11.11.2015 року відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 15 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 15.01.2016 року.

13.07.2018 року між ОСОБА_3 і позивачем ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ОСОБА_3 як первісний кредитор передала позивачу як новому кредитору право вимоги до відповідача за вказаним договором позики від 11.11.2015 року на суму 15 000,00 гривень.

Підписанням цього договору сторони підтвердили передачу позивачу усіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за договором позики.

13.07.2018 року позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про відступлення до нього права вимоги від ОСОБА_3 і передачу йому усієї документації. Також повідомив про можливість добровільного погашення заборгованості в готівковому розрахунку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Копія вище вказаної розписки містить усі необхідні умови договору позики: в ній зазначено сторони зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, є підпис позичальника.

Ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що її сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними був укладений.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором про відступлення права вимоги від 13.07.2018 року підтверджується набуття позивача права вимоги як нового кредитора до відповідача за вищевказаною розпискою.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частко-во або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у роз-писці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Виходячи із таких положень чинного законодавства і встановлених фактичних обставин, у суду наявні підстави вважати, що наявність у позивача оригіналу складеної відповідачем розписки свідчить про невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання по поверненню позики.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тим самим не спростував фактичних обставин справи згідно доводів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив ви-конання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки відповідач не повертав боргу за розпискою ні первісному кредитору ОСОБА_3 , ні новому кредитору, позивачу ОСОБА_1 , у нього утворилась заборгованість перед позивачем як новим кредитором у борговому зобов`язанні.

Із доданого до позову розрахунку вбачається, що позивач обрахував заборгованість з наступними складовими:

- 405 300,00 гривень основної суми боргу, яка еквівалентна 15 000,00 доларів США згідно із офіційним курсом валют НБУ станом на 08.08.2018 року;

- 135 295, 31 гривень інфляційних нарахувань за період прострочення виконання зобов`язання з 2016 року по червень 2018 року;

- 30 397,50 гривень як 3% річних з простроченої суми за 30 місяців;

- 160 026,87 гривень процентів за користування позикою з 18.12.2015 року по 12.07.2018 року.

Аналіз встановлених фактичних справи та вище наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо розміру стягнення з відповідача основної суми боргу та 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Сума основного боргу в гривневому еквіваленті станом на 08.08.2018 року становить 405 300,00 гривень (15 000 х 27,02), виходячи із офіційного курсу валют НБУ на цю дату 1 долар США = 27,02 гривень.

Три проценти річних від простроченої суми за 30 місяців (фактично за період з лютого 2016 року по липень 2018 року) становить 30 397,50 гривень (0,03 : 12 х 30 х 15 000 х 27,02 (курс валют)).

Інші нараховані позивачем складові заборгованості не в повній мірі відповідають діючому законодавству.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі № 6-771цс15, постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №460/3428/13, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Таким чином, оскільки відповідач у справі позичив за розпискою гроші в іноземній валюті - доларах США, інфляційні втрати нарахуванню не підлягають.

Розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики (борговій розписці) визначений не був.

Відповідач зобов`язався повернути позичені гроші у термін до 15.01.2016 року.

Ураховуючи викладене, право первісного і нового кредитора у спірних правовідносинах нараховувати проценти за позикою припинилось після спливу визначеного розпискою строку позики - 15.01.2016 року.

Права та інтереси позикодавця (нового кредитора) в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 15.01.2016 року відсутні правові підстави для нарахування процентів.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Розмір процентів відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України обраховується за арифметичною формулою: сума боргу помножена на розмір відсотків, поділена на загальну кількість днів у відповідному календарному році та помножена на кількість днів, у які діяла відповідна облікова ставка в період прострочення.

При цьому суд в силу ч.1 ст.13 ЦПК України обраховує розмір відсотків в межах заявленого періоду, починаючи із 18.12.2015 року.

За період з 18.12.2015 року по 31.12.2015 року включно (14 днів) за обліковою ставкою 22% розмір процентів становить 126,58 доларів США (15000х0,22:365х14), що за курсом НБУ станом на 08.08.2018 року відповідає 3 420,19 гривням.

За період з 01.01.2016 року по 14.01.2016 року включно (14 днів) за обліковою ставкою 22% розмір процентів становить 126,23 доларів США (15000х0,22:366х14), що еквівалентно 3 410,73 гривень.

Загальний розмір процентів за визначений у розписці період користування позикою становить 6 830,92 гривень.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 405 300,00 гривень, 3% річних від простроченої суми - 30 397,50 гривень, проценти за користування позикою - 6 830,92 гривень, а всього заборгованості в загальній сумі 442 528,42 гривень.

Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 60,54% таких вимог.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265, 279 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 442 528 (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот двадцять вісім) гривень 42 копійки, з яких:

- 405 300 (чотириста п`ять тисяч триста) гривень заборгованості за основним боргом;

- 30 397 (тридцять тисяч триста дев`яносто сім) гривень 50 копійок трьох процентів річних;

- 6 830 (шість тисяч вісімсот тридцять) гривень 92 копійки процентів за користування позикою.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 4 425 (чотири тисячі чотириста двадцять п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ім`я позивача - ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ;

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .

Головуючий : суддя С.С.Чишій