Єдиний унікальний номер 236/434/19 Номер провадження 22-ц/804/1537/19
Номер провадження 22-ц/804/1537/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 березня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Ткачова О.М., повний текст судового рішення складено 20 березня 2019 року) у цивільній справі №236/434/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтовування посилалася на те, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 30.07.2016 року до 17.07. 2017 року, який з березня 2017 року припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати.

Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» заборгованість по заробітній платі за період 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 28 397,49 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог та вирішити питання щодо розподілу судових витрат .

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом не прийнято до уваги, що з 16.03.2017 року у відповідача були відсутні організаційні та технічні умови для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення.

Відсутність первинних документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, не дає підстав для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт позивачем, що безпосередньо впливає на можливість проведення нарахувань, тому заборгованість із заробітної плати за період з 16.03.2017 року відсутня, оскільки її нарахування не здійснювалось.

Суд безпідставно прийняв як доказ розрахунки про заборгованість, надані позивачем, та видану на непідконтрольній українській владі території.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 28 397,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 2008 року по 17 липня 2017 року, що підтверджено копією трудової книжки (а.с. 5,17-20).

Наказом від 17.07.2017 року №1030-ос ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату,що підтверджується і записом в трудовій книжці.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заробітної плати (табулеграм) за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 , нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за березень 2017 року становить 5740,82 грн., квітень 2017 року - 4095,11 грн., травень 2017 року - 4095,11 грн., червень 2017 року - 4095,11 грн., липень2017 року - 17604,23 грн. із яких компенсація за 37 днів невикористаної відпустки-8697,59 грн. та вихідна допомога в сумі 6478,80 грн..

Розрахунок компенсації за 37 днів невикористаної відпустки в сумі 8697,59 грн. підтверджується довідкою за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 ..

Згідно довідки про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за підписом головного бухгалтера загальна сума заборгованості по заробітній платі перед позивачкою складає 28 397,49 грн. (а.с.6)

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримала повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня по 17 липня 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується відповідними довідками про нараховані суми за підписом посадової особи відповідача, наданими позивачем розрахунками заробітної плати (табулеграмами), які мають підпис головного бухгалтера ОСОБА_2 , копією трудової книжки, та узгоджується з положеннями ст.116 КЗпП України.

При цьому посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати є необґрунтованими, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В підтвердження не виплаченої заробітної плати за період з березня по липень 2017 року позивачем надані копії розрахунку заробітної плати (табулеграми) за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 , в яких зазначені нараховані суми за березень - 5740,82 грн., квітень - 4095,11 грн., травень - 4095,11 грн., червень - 4095,11 грн., липень - 17604,23 грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку - 8697,59 грн. та вихідної допомоги - 6478,80 грн.).

Суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами, надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати, журнали виходу на роботу в період простоїв. Зазначені розрахунки нічим не спростовані.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

Оскаржуючи судове рішення, відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів на спростування наданих позивачем доказів та на відсутність заборгованості перед позивачем.

Розмір визначеної судом першої інстанції суми заборгованості за березень-липень 2017 року позивачем не оспорюється.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права.

Посилання на те, що відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, а тому відсутні підстави для виплати заробітної плати, не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Підприємство працювало в умовах АТО і до 2017 року повинно було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників.

Доводи про те, що у відповідача відсутні табелі обліку робочого часу позивача, а тому відступні підстави для нарахування заробітної плати, є безпідставними. Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу - це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання

оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не надано .

Доводи апеляційної скарги про невчасне направлення судових рішень у справі та копії позовної заяви не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, оскільки відповідно до абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України таке порушення повинно призвести до неправильного вирішення справи, а підстави зазначені в ч.3 цієї ж статті відсутні.

Наданий до суду апеляційної інстанції Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 28 397,49 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368,369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: