Справа № 322/288/19
Провадження № 2/314/813/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2019 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого:

судді Беспалько Т.Д, при секретарі Печонкіної В.П.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шевченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району, Запорізької області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що починаючи з 19.02.2000 року вона, ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ №385939 виданого державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .

Після успадкування будинку, вона стала землекористувачем земельної ділянки, яка розташована поряд із будинком АДРЕСА_2 НОМЕР_1 , орієнтовною площею 0,50 га, яка була наділена її батькам.

Відповідно до довідки Новомиколаївської селищної ради виданої 06.07.2003 року за №735, адресовану до Новомиколаївської нотаріальної контори, зазначено, що позивачеві належить вказана земельна ділянка.

З метою оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку у 2011 році згідно рішення Новомиколаївської селищної ради від 26.08.2011 №23 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право на земельні ділянки» позивачу надано дозвіл на розробку землевпорядної документації стосовно земельної ділянки, в розмірі 0,50 га в с АДРЕСА_3 Островське АДРЕСА_1 .

Проте, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем землевпорядну документацію позивачем виготовлено не було.

У 2018 році позивач вдруге звернулась до Новомиколаївської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,2000 га, яка розташована поряд із буд. АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 рішення Новомиколаївської селищної ради від 15.06.2018 №07 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам», позивачеві відмовлено в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Новомиколаївської селищної ради в розмірі 1,2 га, відповідно до п.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із незаконною відмовою, 29.08.2018 року позивач втретє звернулась до Новомиколаївської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою стосовно земельної ділянки, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 1,0000 га, яка розташована біля будинків №108,110 у с. Острівське.

Проте, пунктом 5 рішення Новомиколаївської селищної ради від 30.08.2018 №11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» сесією селищної ради прийняте рішення «Відмовити: ОСОБА_2 і дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах с. Острівське Новомиколаївського району Запорізької області, в зв`язку із тим, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної у доданій схемі розташування земельної ділянки надано учаснику АТО.» (далі рішення від 30.08.2018 №11).

В судовому засіданні представник позивача наполягає на позові, представник відповідача Новомиколаївської селищної ради позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_3 має переважне право, як учасник АТО, на отримання земельної ділянки.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача Новомиколаївської селищної ради, відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином, суд прийшов до наступного висновку.

19.02.2000 року ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВІ №385939 виданого державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .

Після успадкування будинку, вона стала землекористувачем земельної ділянки, яка розташована поряд із будинком АДРЕСА_2 НОМЕР_1 , орієнтовною площею 0,50 га, яка була наділена її батькам.

Відповідно до довідки Новомиколаївської селищної ради виданої 06.07.2003 року за №735, адресовану до Новомиколаївської нотаріальної контори, зазначено, що позивачеві належить вказана земельна ділянка.

З метою оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку у 2011 році згідно рішення Новомиколаївської селищної ради від 26.08.2011 №23 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право на земельні ділянки» позивачу надано дозвіл на розробку землевпорядної документації стосовно земельної ділянки, в розмірі 0,50 га в АДРЕСА_1 .

Проте, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем землевпорядну документацію позивачем виготовлено не було.

У 2018 році позивач вдруге звернулась до Новомиколаївської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,2000 га, яка розташована поряд із буд. АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 рішення Новомиколаївської селищної ради від 15.06.2018 №07 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам», позивачеві відмовлено в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Новомиколаївської селищної ради в розмірі 1,2 га, відповідно до п.3 ст.123 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із незаконною відмовою, 29.08.2018 року позивач втретє звернулась до Новомиколаївської селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою стосовно земельної ділянки, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 1,0000 га, яка розташована біля будинків №108,110 у с.Острівське.

Проте, пунктом 5 рішення Новомиколаївської селищної ради від 30.08.2018 №11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» сесією селищної ради прийняте рішення «Відмовити: ОСОБА_2 і дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах с. Острівське Новомиколаївського району Запорізької області, в зв`язку із тим, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної у доданій схемі розташування земельної ділянки надано учаснику АТО.» (далі рішення від 30.08.2018 №11).

Не погоджуючись з рішенням від 30.08.2018 №11 позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом про визнання дії Новомиколаївської селищної ради протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року по справі №280/5460/18 позивачу відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі та роз`яснено право про розгляд позову за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України у Новомиколаївському районному суді Запорізької області.

За вимогами статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до пунктів «а» - «г» статті 12, частини 1 статті 122 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян.

Згідно статті 50 ЗУ «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовляється у разі формування земельної ділянки.

Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, внесення відомостей про ділянку до Державного земельного кадастру.

Отже, відповідно до статті 14 Конституції право власності на землю набувається виключно відповідно до закону (норма прямої дії).

Порядок безоплатної приватизації (набуття права власності на землю) врегульовано ст.116, 118 Земельного кодексу України.

За вимогами статті 118 Земельного кодексу України, «Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз ст. ст. 116, 118 ЗК України вказує на те, що селищна рада не мала права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну і ту ж саму земельну ділянку.

Надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки відповідно до закону, є фактом початку реалізації права власності на землю, передбаченого ст.14 Конституції України.

Згідно статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За вимогами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи вищевикладене, діючим законодавством не передбачено, в якості підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки органом місцевого самоврядування певній особі, надання такого дозволу іншій особі учаснику АТО.

Відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, Новомиколаївською селищною радою порушено вимоги ст.118 Земельного кодексу України, ст.ст.14, 19, 22 Конституції України.

Фактично, пунктом 5 рішення від 30.08.2018 №11 порушено цивільне право позивача щодо реалізації набуття права на землю гарантованого ст.14 Конституції України.

Таким чином, пункт 5 рішення від 30.08.2018 №11 є незаконним, прийнятим не в межах та не у спосіб передбачені діючим законодавством.

Пунктом 1 рішення від 30.08.3018 №11, стосовно земельної ділянки на яку починаючи з 2011 року намагається оформити правовстановлюючі документи позивач, надано дозвіл на виготовлення проекту відведення іншій особі - ОСОБА_3 , в розмірі 1,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, біля будинків №108, 110 в межах с.Острівське Новомиколаївського району.

Неодноразові факти прийняття рішень про незаконну відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки позивачеві (рішення від 15.06.2018 №07, від 30.08.2018 №11), та надання дозволу на виготовлення проекту відведення тієї самої земельної ділянки ОСОБА_3 , прямо вказує на факт надання незаконної переваги громадянину України ОСОБА_3 , перед громадянином України ОСОБА_2 , носить характер упередження, заздалегідь сформованої думки селищної ради з даного приводу, що в свою чергу є грубим порушення ст.24 Конституції України, якою передбачено, що громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року в справі № 21-87а13.

Таким чином, дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з вимогами діючого земельного законодавства, межі повноважень органів місцевого самоврядування в сфері розпорядження землями комунальної власності, визначені законом (ст.ст.12, 116, 118, 122 Земельного Кодексу України). Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень, в тому числі, статті 118 Земельного кодексу України.

Визначення пріорітетності та надання незаконної переваги в частині надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, із земель комунальної власності, ОСОБА_3 , суперечить вимогам Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 07.06.2017 року № 413. Оскільки дана Стратегія є єдиним джерелом права, яким передбачено першочергове право насамперед учасників антитерористичної операції на отримання землі сільськогосподарського призначення державної форми власності.

Отже, чинним законодавством чітко визначено пріоритетність отримання земельних ділянок у власність учасниками АТО виключно із земель державної (а не комунальної) форми власності, повноважним розпорядником якої є територіальні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів уу сфері земельних відносин, тобто ГУ Держгеокадастру.

Отже, враховуючи вищевикладене та непоодинокі випадки надання відмов позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, цілком справедливим постає висновок про те, що координатором прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою з відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , та про відмову позивачеві у наданні такого дозволу, стосовно однієї і тієї самої земельної ділянки, навмисно вживаються дії (перешкоди) направлені на унеможливлення реалізації конституційного права позивача на отримання у власність земельної ділянки.

Відповідно до статті 21 ЗУ «Про землеустрій» …..органи місцевого самоврядування здійснюють організацію і планування землеустрою відповідно до повноважень, встановлених Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом.

Доказом надання незаконної переваги відповідачу-2 та встановлення за ним переважного права як учасника АТО, підтверджується самим рішенням від 30.08.2018 №11, оскільки прийняття рішення Новомиколаївською селищною радою про надання дозволу ОСОБА_3 та надання відмови ОСОБА_4 , предметом яких є одна й та сама земельна ділянка, відбулось в один день. Селищною радою навіть не запропоновано вирішити конфлікту ситуацію мирним шляхом, в порядку досудового врегулювання спору.

Враховуючи вищевикладене, пункт 1 рішення від 30.08.2018 №11 в частині надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , в розмірі 1,0000 га, біля будинків №108, 110 в межах с.Острівське, для ведення особистого селянського господарства, є незаконним та прийнятим з перевищенням повноважень органу місцевого самоврядування з підстав надання незаконних переваг (встановлення пріорітетності), отже підлягає скасуванню.

Згідно рішення Конституційного Суду України №17-рп/2010 від 29 червня 2010 року одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

У рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частинами 1, 4 статті 10 ЦПК України прямо передбачено, що суд повинен застосовати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенції про захист прав і основних свобод людини Перший протокол та протоколи № 2,4,7,11 до Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Відзиві прямо вказано про те, що 29.08.2018 року до селищної ради надійшло два клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проте перевагу було надано ОСОБА_3 , так як він має довідки про участь у антитерористичній операції та посвідчення учасника бойових дій.

Разом із тим, діючим законодавством не передбачено в якості правової підстави для надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації як учасник АТО.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною першою статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Відповідач Новомиколаївська селищна рада надав позивачу відповідь у формі рішення, яка по суті не відповідає фактичним обставинам, а саме, не було встановлено невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, а тому Новомиколаївська селищна рада відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законом, оскільки така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, якнадання дозволу іншій особі учаснику АТО, частиною сьомою статті 118 ЗК України не передбачена, а отже є незаконною.

Суд зазначає, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм ЗК України, подано відповідні документи, що не заперечується відповідачем, то у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства.

За вимогами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про запобігання корупції» законопроекти та проекти інших нормативно-правових актів, що передбачають надання пільг, переваг окремим суб`єктам господарювання, а також делегування повноважень державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, з метою їх громадського обговорення розміщуються на офіційних веб-сайтах відповідних органів невідкладно, але не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня їх розгляду з метою прийняття.

Відповідачем Новомиколаївською селищною радою порушено, вимоги ЗУ «Про запобігання корупції», Земельного кодексу України.

У преамбулі рішення від 30.08.2018 №11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» містяться посилання на ст.42, ст.134 Земельного кодексу України, якими врегульовано такі правові категорії як «Земельні ділянки багатоквартирних житлових будинків» та «Обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності на конкурентних засадах (земельних торгах)». Таким чином, вказане рішення при1няте сесією сільської ради на підставі норм права, які взагалі не стосуються самого рішення, в тому числі й щодо вирішення питань за клопотаннями ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 258, 259,261, 263,264,265,266,268 ЦПК України, ст. ст. 116,118 Земельного Кодексу України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

1.Визнати незаконним рішення Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 30.08.2018 №11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам» в частині відмови ОСОБА_2 в дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в межах с.Острівське Новомиколаївського району Запорізької області, в зв`язку з тим, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вказаної у доданій схемі розташування земельної ділянки надано учаснику АТО та зобов`язати відповідача Новомиколаївську селищну раду вжити дії направлені на повторний розгляд клопотання позивача від 29.08.2018 року.

2.Визнати незаконним та скасувати рішення Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області від 30.08.2018 №11 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведенняя земельних ділянко громадянам» в частині надання у пункті 1 рішення дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель Новомиколаївської селищної ради у власність ОСОБА_3 , в розмірі 1,0000 га., для ведення особистого селянського господарства, біля будинків АДРЕСА_2 108, 110, в межах АДРЕСА_1 .

3.Стягнути з Новомиколаївської селищної ради, Вільнянського району, Запорізької області на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1536,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Суддя Тамара Дмитрівна Беспалько

25.06.2019