Справа № 466/5641/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/246/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

адвоката Хом`яка О.Г. - представника позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Богданова О.В.-представника ТзДВ «Страхова компанія

«Альфа-Гарант»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Поліщук Лідії Іванівни , представника Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Альфа-Гарант", на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом доТовариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Альфа-Гарант" та ОСОБА_3 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просив стягнути на користь позивача:

- з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант»: 34 648 грн. 14 коп. страхового відшкодування, 15 207 грн. 21 коп. - пені, 8 499 грн. 19 коп. - інфляційних втрат та 1 967 грн. 82 коп. - 3 % річних, а також судові витрати;

- з відповідача ОСОБА_3 : 1 000 грн. - на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 04.01.2016 року у м. Львові по вул. Шевченка, 296 сталась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля "Деу Ланос", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Ауді А6", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.01.2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП належному позивачу транспортному засобу "Ауді А6", р.н. НОМЕР_2 , було завдано матеріальної шкоди на суму 63 402 грн. 51 коп., що підтверджується Звітом про оцінку автомобіля "Ауді А6", р.н. НОМЕР_2 , № 90/16 від 11.01.2016 року.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахованою у ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6672498 від 14.11.2015 року. У зв`язку із цим позивач звернувся до ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування, яке 01.04.2016 року було йому виплачено його на банківський рахунок, але лише у розмірі 15 351 грн. 86 коп. Позивач вважає, що ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" недоплатило належне йому страхове відшкодування, у зв`язку із чим і звернувся до суду (т.1, а.с. 2-6, 103-108, 141-147).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 34 570 (тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят) грн. 99 коп. страхового відшкодування та 15 137 (п`ятнадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 37 коп. пені.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 2 637 (дві тисячі шістсот тридцять сім) грн. 05 коп. судових витрат (т.1, а.с. 230-232).

Дане рішення оскаржив представник ТзДВ "СК "Альфа-Гарант".

Апелянт просить оскаржуване рішення „частково скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" пені та витрат на проведення експертизи", покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що проведена по справі судова експертиза містить „грубі порушення законодавства про оцінку", та вважає, що суд неправомірно залишив без задоволення клопотання представника ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" про проведення додаткової автотоварознавчої експертизи.

Вважає, що жодного прострочення виплати страхового відшкодування зі сторони ТзДВ "СК "Альфа-Гарант" не було, оскільки таке було виплаченим на 56 день з моменту звернення позивача із заявою про страхове відшкодування (тобто - в межах встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90-денного терміну для здійснення такої виплати) на основі результатів проведеної незалежної експертної оцінки, а саме: Звіту № 46-D/17/0 від 29.02.2016 року(т.1, а.с. 237-244).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Як стверджується матеріалами справи, Висновок № 5425 судової автотоварознавчої експертизи, проведеної по справі Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання ухвали суду від 03 жовтня 2016 року (а.с. 91), поступив до суду та був долучений до матеріалів справи 06 лютого 2017 року (а.с. 93).

На клопотання представника відповідача (а.с. 184) судовий експерт ОСОБА_4 (експертний стаж з 1997 року), автор вище згаданого Висновку …, був викликаний до суду та допитаний в судовому засіданні (з приведенням до присяги експерта та будучи під розписку попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; а.с. 208) в якості експерта (а.с. 209).

І лише 18 жовтня 2018 року (через більш, як 2 роки після призначення судом експертизи та через більш, як 20 місяців після долучення Висновку експертизи до матеріалів справи) представник відповідача подає до суду клопотання про призначення додаткової експертизи, проведення якої просить доручити іншій експертні установі (а.с. 212-216).

В той же час, частиною 1 статті 106 ЦПК України (на яку і посилається сам представник відповідача у згаданому клопотанні) встановлено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, однак клопотання представника відповідача не містить пояснень стосовно того, що перешкоджало самому відповідачу (за наявності Висновку експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля) замовити додатковий висновок експерта про ринкову вартість автомобіля станом на час ДТП.

Крім цього, самим відповідачем ще 26.09.2016 року було подані до суду письмові Заперечення на позовну заяву - з долученим до них Звітом № 46-D/17/0 від 29.02.2016 року, згідно якого «ринкова вартість майна АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , … складає 311 662,2 грн.» (52-61).

За вище наведених обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги про неправомірність залишення судом без задоволення клопотання представника відповідача про проведення по справі додаткової автотоварознавчої експертизи до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги та її вимог, апелянт не оскаржує рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача 34 570 грн. 99 коп. страхового відшкодування, а відтак визнає, що ним не було доплачено позивачу страхового відшкодування саме на згадану суму.

Наведені обставини судом були встановлені з урахуванням (в тому числі) Висновку № 5425 судової автотоварознавчої експертизи, оплата проведення якої належить до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 3 статті 133 ЦПК), а відтак судом ці витрати обґрунтовано стягнуті на користь позивача саме з відповідача і вимоги апеляційної скарги в частині відмови позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача згаданих судових витрат до задоволення не підлягають.

Статтею 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За вище наведених обставин суд прийшов до вірного висновку про те, що оскільки має місце прострочення виконання грошового зобов`язання в частині виплати суми страхового відшкодування у розмірі 34 570 грн. 99 коп., то до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 15137 грн. 37 коп. пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду, за який нараховується пеня, а саме - з 07.05.2016 року до 27.03.2018 року, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поліщук Лідії Іванівни , представника Товариства з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Альфа-Гарант", залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 жовтня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 червня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.