Номер провадження: 22-ц/813/1009/19
Номер справи місцевого суду: 516/255/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мислива Л.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника кредитної спілки "Одеського інституту інженерів морського флоту" на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 14 листопада 2017 року (одноособово суддя Мислива Л.М.) у цивільній справі за позовом кредитної спілки "Одеського інституту інженерів морського флоту" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки "Одеського інституту інженерів морського флоту" про визнання кредитного договору недійсним,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

26.12.2006 року Кредитна Спілка «Одеського інституту інженерів морського флоту» (далі-КС) звернулась із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, і, остаточно уточнивши позов 05.09.2017 року, КС просила стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 368 272,2 гривень, з яких: 11 176 гривень заборгованість за кредитом; 336 700 гривень заборгованість за процентами за період з 28.12.2006 року по 22.03.2016 року; 20 396,2 гривень пеня за прострочення повернення кредиту за період з 28.12.2006 року по 28.12.2007 року (4 055,15 гривень з урахуванням курсу).

Позов обґрунтовано наступним.

Між сторонами 28.12.2006 року укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 222 гривень еквівалент 440 доларів США на строк 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Відповідач протягом тривалого часу не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Проценти за користування кредитом розраховані з 28.12.2007 року, оскільки в договорі не вказана конкретна дата. Наданий кредит вважається кредитом з підвищеним рівнем ризику і процентна плата за його користування складає 100 грн. за кожний місяць, отже за період з 28.12.2006р. по 22.03.2016 року відповідач повинен сплатити відсотки в розмірі 336 700 гривень, тіло кредиту становить - 11 176 гривень, а пеня за період з 28.12.2006р. по 28.12.2007р. складає 20 396,20 гривень.

Посилаючись на неналежне виконання умов кредитного договору і наявність заборгованості представник позивача просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позов КС не визнав і звернувся із зустрічним позовом до КС про визнання недійсним кредитного договору від 28.12.2006 року.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що договір фактично укладався в якості винагороди за його участь у процесі реєстрації та отриманні всіх необхідних дозволів й ліцензій, необхідних для діяльності спілки. Голова правління спілки ввів його в оману, запропонувавши умови виплати заробітної плати у вигляді надання кредиту, хоча на момент укладення договору у КС не було всіх необхідних внутрішніх документів. Кредитний договір укладений з порушенням принципу рівності сторін та загальних засад цивільного законодавства, зокрема, при його укладенні відповідач не здійснив розрахунків сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, відсутня істотна умова договору - ціна, отже не були виконані вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Кредитний договір не містить відсоткового періоду сплати планового платежу за користування кредитом із зазначенням дати кожного місяця, процентна ставка за договором у розмірі 100 грн. за кожен день встановлена необґрунтовано та незаконно і у співвідношенні із щомісячною платою за користування кредитом є занадто великою. Крім того, КС свідомо сприяла збільшенню розміру неустойки та процентів за користування кредитними коштами і не вжив жодних заходів щодо їх зменшення, хоча згідно умов договору має право достроково вилучити у позичальника суму кредиту, процентів, штрафних санкцій. КС не вірно розрахувала проценти за користування тілом кредиту. Умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання кредитного договору визначені в односторонньому порядку і лише в інтересах кредитодавця.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив відмовити КС у позові і задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 14.11.2017 року в задоволені позову кредитної спілки «Одеського інституту інженерів морського флоту» відмовлено повністю, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Кредитний договір від 28.12.2006 року, укладений між сторонами, визнано недійсним.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник КС просить рішення суду від 14.11.2017 року скасувати і постановити нове, яким стягнути з відповідача 368 372, 20 гривень за кредитним договором від 28.12.2006 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника КС зазначає: відповідач був засновником та головою ревізійної комісії кредитної спілки, брав участь в розробці внутрішніх положень, депозитних та кредитних договорів спілки, кредитний договір був типовим, а тому він мав усю необхідну інформацію згідно закону України «Про захист прав споживачів»; зміст кредитного договору не суперечив ЦК України і іншим нормативно-правовим актам; при укладанні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, договір підписаний обома сторонами, чим вони взяли на себе зобов`язання виконання договору належним чином; п. 2.5 договору визначено, що якщо позичальник не здійснив плановий платіж за користування кредитом повністю або частково протягом 3 банківських днів з останньої дати, зазначено у договорі, кредит вважається з підвищеним ризиком і протягом цього строку процентна ставка буде становити 100 гривень в день; відповідач ігнорував вимоги про повернення кредиту, та відповідав, що гроші віддав знайомому, а той в свою чергу не повертає; відповідач розуміючи скрутне матеріальне становище КС вирішив не виконувати свої зобов`язання за кредитним договором; зобов`язання залишається невиконаним, відповідач відмовляється повертати грошові кошти, стверджуючи, що гроші передав своєму знайомому; суд визнав договір недійсним з порушення ст. 217 ЦК України.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

28.12.2006 року між КС і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 222 гривень еквівалент 440 доларів США на строк 12 місяців на умовах повернення зі сплатою 5% на місяць (60% річних), що становить 121 гривня еквівалент 22 долара США на місяць (п.1.1.,1.2 кредитного договору). Пунктом 2.10 кредитного договору визначено право кредитодавця утримувати із позичальника пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожну добу прострочення платежу, а пунктом 3.5 договору також передбачено, що до правовідносин, пов`язаним із виконанням договору застосовується строк позовної давності протягом 10 років (а.с.2,3).

ОСОБА_1 28.08.2017 року звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору з тих підстав, що кредитний договір укладався у якості винагороди за його участь у процесі реєстрації та отримання дозвільних документів КС, голова правління ввів його в оману, запропонувавши йому такі умови виплати заробітної плати у вигляді кредиту, крім того, кредитний договір не відповідає нормам цивільного законодавства - ст. ст. 1,9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1056-1 ч.ч.4,5 ЦК України (а.с.143,144).

Пунктом 1.2 договору плата за користування складає 5% на місяць (60% річних) і становила 121 гривня еквівалент 22 долара США на місяць.

Пунктом п. 2.5 договору визначено, що у випадку, якщо позичальник не здійснив плановий платіж за користування кредитом повністю або частково протягом 3 банківських днів після дати, вказаної у кредитному договору та/або графіку платежів, кредит вважається кредитом з підвищеним рівнем ризику і протягом цього строку процентна ставка по ньому буде складати 100 гривень в день.

Між сторонами виникли правовідносини з виконання зобов`язання за кредитним договором, оспорення правочину, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові КС і задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 виходив з того, що на момент укладення кредитного договору не дотримані вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема між сторонами не було досягнуто усіх істотних умов, позичальник не отримав попередньої достовірної інформації про умови кредитування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ч.1 п.1 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

28.12.2006 року між КС і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 222 гривень еквівалент 440 доларів США на строк 12 місяців на умовах повернення зі сплатою 5% на місяць (60% річних), що становить 121 гривня еквівалент 22 долара США на місяць (п.1.1.,1.2 кредитного договору). Пунктом 2.10 кредитного договору визначено право кредитодавця утримувати із позичальника пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожну добу прострочення платежу.

ОСОБА_1 стверджував, що оспорюваний правочин укладений з порушенням принципу рівності сторін, зокрема при його укладенні КС не здійснила розрахунків сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, відсутня істотна умова договору - ціна, у зв`язку з чим не були виконані вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Крім того, кредитний договір не містить відсоткового періоду сплати планового платежу за користування кредитом із зазначенням дати кожного місяця, процентна ставка за договором у розмірі 100 грн. за кожен день встановлена необґрунтовано та незаконно і у співвідношенні із щомісячною платою за користування кредитом є занадто великою.

Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про кредитні умови, а саме: мету, для якої споживчий кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору).

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ст. 18 ч. ч. 1,2,5 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору).

На час укладення оспорюваного кредитного договору кредитодавець не дотримався положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема між сторонами договору не було досягнуто усіх його істотних умов, у тому числі позичальник не отримав попередньої достовірної інформації про умови кредитування: про усі платежі, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту; відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту; п. 1.2 договору плата за користування складає 5% на місяць (60% річних) і склала 121 гривень еквівалент 22 долара США на місяць, а п. 2.5 договору передбачає, що у випадку, якщо позичальник не здійснив плановий платіж за користування кредитом повністю або частково протягом 3 банківських днів після дати, вказаної у кредитному договору та/або графіку платежів, кредит вважається кредитом з підвищеним рівнем ризику і протягом цього строку процентна ставка по ньому буде складати 100 гривень в день.

Разом з тим, договором не визначений порядок нарахування таких процентів і відсутні тарифи, на підставі яких кредитна спілка здійснювала нарахування сплати боржником процентів за користування кредитом, що є визначальним та передбачено ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Оспорюваний договір не зазначає періоду сплати щомісячного платежу за користування кредитом із визначенням конкретної дати кожного місяця, крім того, відсутній графік погашення платежів, на що є посилання у п. 2.5 кредитного договору (а.с.2 т.1).

Зважаючи на те, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець належним чином у письмовій формі не повідомив позичальника про всі істотні умови кредитування, п. п. 1.2, 2.5 кредитного договору є несправедливими, оскільки призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов правильного висновку про визнання кредитного договору недійсним.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника КС у скарзі про те, що: відповідач був засновником та головою ревізійної комісії кредитної спілки, брав участь в розробці внутрішніх положень, депозитних та кредитних договорів спілки, кредитний договір був типовим, а тому він мав усю необхідну інформацію згідно закону України «Про захист прав споживачів»; зміст кредитного договору не суперечив ЦК України і іншим нормативно-правовим актам; при укладанні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, договір підписаний обома сторонами, чим вони взяли на себе зобов`язання виконання договору належним чином; зобов`язання залишається невиконаним, відповідач відмовляється повертати грошові кошти, стверджуючи, що гроші передав своєму знайомому; суд визнав договір недійсним з порушення ст. 217 ЦК України, - не заслуговують на увагу.

Твердження про те, що ОСОБА_1 був обізнаний із Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки брав участь у розробці типових депозитних та кредитних договорів, відповідач відмовляється повертати грошові кошти, стверджуючи, що гроші передав своєму знайомому ґрунтуються на припущеннях представника КС, разом з тим, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ч.1 ЦК України).

На час укладення оспорюваного кредитного договору кредитодавець не дотримався положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема між сторонами договору не було досягнуто усіх його істотних умов, у тому числі позичальник не отримав попередньої достовірної інформації про умови кредитування.

Пункти договору 1.2 і 2.5 явно є несправедливими, оскільки призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Беручи до уваги, що умови договору у цілому, а також окремі його пункти є несправедливими, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання правочину недійсним у цілому.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки кредитний договір визнано недійсним у цілому, відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому КС не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника кредитної спілки «Одеського інституту морського флоту» - відхилити.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 14 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 18.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Г.Я. Колесніков

Л.М. Вадовська