Номер провадження: 22-ц/813/1784/19
Номер справи місцевого суду: 496/1009/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_1 не з`явились,

від відповідача Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області не з`явились,

переглянувши справу №496/1009/18 за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 серпня 2018 року у складі судді Горяєва І.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 20 березня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,92 га, цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташовану за адресом: Одеська область, Біляївський район, Кагарлицька сільська рада. У листопаді 2017 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у прийнятті заяви було відмовлено з підстав пропуску строку. Посилаючись на вказані обставини, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги спадкоємців за законом, позивач ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті ОСОБА_2 , а саме з 2000 року по 23 липня 2006 року (а.с.2-7).

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2018 року відкрито провадження у справі (а.с.48).

Відповідачем Кагарлицькою сільською радою пояснень, заперечень суду першої інстанції не надано, подано заяву про згоду з позовними вимогами та розгляд справи за відсутності представника сільської ради (а.с.51).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.71-73).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 єдиний, хто звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у прийнятті заяви відмовлено за недоведеністю родинних відносин чи факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що існує спір про право на спадщину, про що ОСОБА_1 достовірно знав з дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , проте до суду після спливу майже 11 років звернувся спочатку в порядку окремого провадження для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та, як наслідок, має місце чинне судове рішення про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому встановленні обставини спадкування після смерті ОСОБА_2 , які в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи.

Ухвалою судді апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 28 січня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у доведеності доказами факту його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зверненні до суду в позовному провадженні після відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; у не прийнятті судом до уваги, що встановлення факту необхідно для оформлення права на спадщину.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст.1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи (ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України).

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 4 березня 1994 року за №161 приватизаційним бюро при Біляївській міській раді, будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , де частка кожного рівна 1/3 (а.с.12-14).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 , виданого 6 вересня 2005 року Біляївським районним відділом земельних ресурсів, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 2,92 га цільового призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», розташованої на території Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.15).

Згідно Довідки від 12 березня 2018 року №130 Кагарлицької сільської ради ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).

Згідно Довідки від 12 березня 2018 року №128 Кагарлицької сільської ради в будинку АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований та не проживає (а.с.35).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 років (а.с.11).

Дані про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 відсутні.

До Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 у листопаді 2017 році. За змістом листа державного нотаріуса від 7 листопада 2017 року №5069/02-3 у прийнятті заяви ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на пропуск встановленого статтею 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та відсутності доказів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.16).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 23 березня 1995 року. Шлюб розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 лютого 2009 року в справі №2-408/2009; судове рішення не містить даних про час припинення шлюбних відносин подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с.14-15).

Згідно Акту від 11 березня 2018 року, складеного депутатом Кагарлицької сільської ради Марків М.Д. проживав з ОСОБА_2 до смерті останнього у будинку АДРЕСА_1 , здійснював догляд за ОСОБА_2 та його поховання, сплатив борги з електропостачання тощо (акт містить приписку відмінну від тексту акту щодо проживання ОСОБА_1 з 2000 року) (а.с.34).

Постійне місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 8 жовтня 1997 року в квартирі АДРЕСА_2 (а.с.8-9).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 лютого 2018 року в справі №496/4463/17 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який до смерті проживав за адресом: АДРЕСА_1 . Висновок суду про відмову в позові мотивовано недоведеністю вимог. Судове рішення має законну силу (а.с.45-46).

Відповідно до визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 82 ЦПК України передбачає підстави звільнення від доказування, відповідно до яких, зокрема, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 пред`явлено вимоги про встановлення факту проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті ОСОБА_2 , тобто встановленню підлягав факт проживання однією сім`єю у період з 23 липня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 2006 року. Встановлення даного факту необхідно для спадкування після смерті ОСОБА_2 у четверту чергу спадкоємців за законом, що передбачена статтею 1264 ЦК України.

У сенсі положень статті 1264 ЦК України спадкоємцями четвертої черги зазначені ті особи, які взагалі не є родичами спадкодавця, але проживали з ним однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем може бути встановлено судом. Претендують на включення до числа спадкоємців четвертої черги насамперед особи, які проживали з померлим у фактичних шлюбних відносинах; ті родичі, які включені і які не включені до п`ятої черги спадкоємців за законом; інші особи, якщо їх спільне проживання мало ознаки сім`ї, закріплені у статті 3 СК України.

ОСОБА_1 не посилається на те, що був родичем ОСОБА_2 ; мова про проживання у фактичних шлюбних відносинах також не може йти, отже, ОСОБА_1 може лише розглядатися як інша особа, спільне проживання якої з ОСОБА_2 мало ознаки сім`ї, закріпленні у статті 3 СК України.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Так, ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 1995 року, шлюб розірвано судовим рішенням у 2009 році, рішення суду не містить посилань на припинення шлюбних відносин, отже у спірний період проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 та три роки після смерті останнього ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі.

ОСОБА_1 з 1997 року має зареєстроване місце проживання в с. Петровське та ніколи не був зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_2

З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ОСОБА_1 звернувся у 2017 році, тобто за спливом 11 років після смерті ОСОБА_2

Судове рішення у справі №496/4463/17, яким відмовлено у задоволенні поданої ОСОБА_1 в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, має законну силу, відтак, в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді справи №496/1009/18 за позовом ОСОБА_1 , поданим в порядку позовного провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, зокрема, судовим рішенням у справі №496/4463/17 встановлювались обставини спільного проживання сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом п`яти років до смерті останнього, наслідком є рішення суду про відмову в задоволенні заяви за безпідставністю вимог, тобто, суд у справі, рішення у якій має законну силу, не мав підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складали сім`ю, тобто були особами, які спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки тощо.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що судове рішення у справі №496/4463/17 має значення, так як у ньому вже встановлено ті обставини, які знову ж просить встановити ОСОБА_1 , звертаючись до суду з тими ж вимогами, але в порядку позовного провадження.

Судові рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за користування електроенергією не мають правого значення у даній справі, так як такі мали місце через значний проміжок часу після смерті ОСОБА_2

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицької сільської ради Біляївського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колеснікова