Справа № 163/1667/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/644/19 Категорія: 26 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 10.05.2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, який складають заява відповідача, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку. ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та своєю заявою підтвердив свою поінформованість з умовами кредитування. Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на визначених умовах.

Позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, своєчасно кредит не погашав, станом на 21.06.2018 року він має заборгованість перед банком у загальній сумі 20069,50 грн, з яких: за тілом кредиту - 4300,51 гривень, за відсотками - 5552,15грн, за пенею - 8784,96 грн, фіксований штраф - 500 грн, процентний штраф - 931,88 грн.

На підставі наведеного позивач просить стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 20069,50 грн та судові витрати у сумі 1762 грн.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 01 квітня 2019 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач АТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості, відповідачем вони не спростовані. Відповідно до підписаної анкети - заяви відповідач ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Підписуючи заяву анкету, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, він висловив свою згоду з формою договору та його умовами, зобов`язався самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов на сайті Приватбанку. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (117000 грн) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки до позову додано анкету-заяву відповідача від 12.04.2007 року на видачу кредитної картки "універсальна" з кредитним лімітом 2000 грн, в той час, як у позові є вимога про стягнення боргу за договором б/н від 10.05.2006 року. Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості неможливо визначити правильність нарахування розміру заборгованості відповідача за кредитним договором за всіма його складовими і цей розрахунок не доводить розміру заборгованості, вказаного у позовній заяві. Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача та дату їх затвердження (редакції), жодних доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 10.05.2006 року, позивачем не надано.

Такі висновки суду є правильними і відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог про укладення кредитного договору від 10.05.2006 р. та отримання відповідачем кредиту у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву, підписану сторонами, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», хоча така заява датована 12.04.2007 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с.8-25).

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить дані про розмір кредитного ліміту - 2000 грн, про обрання платіжної картки "Універсальна" з валютою рахунку - гривня та з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом - 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Сплата заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної картки. У вказаній анкеті-заяві зазначено згоду позичальника з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До матеріалів справи додано витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, без зазначення дати їх затвердження. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Разом з тим, зі змісту витягу видно, що в абзаці першому є посилання на дату 29.07.2009 року, що свідчить про те, що дана редакція Умов і правил діяли не раніше 2009 року, а не станом на 10.05.2006 року.

У витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт зазначається лише перелік карт, які можуть бути видані клієнтам банку на підставі заяви клієнта з описом тарифів по кожному типу картки. З наданого банком витягу з тарифів, як і з анкети - заяви, не вбачається якого типу платіжну картку було видано відповідачу згідно із договором від 10.05.2006 року і які саме тарифи, встановлені банком за її обслуговування.

Наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, що вказані банком у позовній заяві. Належних і допустимих доказів виникнення заборгованості у відповідача в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до місцевого суду не надав. Як видно із матеріалів справи, представник позивача просив суд розглянути справу у спрощеному порядку (а.с. 33).

Сума наданого відповідачу кредитного ліміту та його використання наданим банком розрахунком не підтверджена. Також розрахунок містить суперечності, датою початку розрахунку є 12.04.2007 року.

Судом першої інстанції зроблений обгрунтований висновок щодо суперечності розрахунку щодо суми заборгованості з наведенням конкретних фактів і цей висновок не спростований позивачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів факт укладення договору б/н від 10.05.2006 р. та наявності у відповідача заборгованості за договором б/н від 10.05.2006 р. у вказаному розмірі і не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Оскільки доказів на підтвердження розміру наданого кредиту не подано, і відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 01 квітня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 червня 2019 року.

Головуючий

Судді