Номер провадження: 22-ц/813/4355/19
Номер справи місцевого суду: 2-9250/09
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб, що беруть участь у справі-

Представника заявника- Громадський О.В.

Представник боржника- ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2018 року у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В. звернувся до суду з поданням в якому просив суд тимчасово обмежити виїзд за межі України ОСОБА_2 , до погашення заборгованості за виконавчим листом, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 1 104 396,31 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що боржник ухиляється від погашення боргових зобов`язань, не повідомляє про зміну свого проживання, на прийом до приватного виконавця не з`являється. На неодноразові виїзди за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1 двері не відкривають, а тому встановити наявність ліквідного рухомого майна неможливо.

03.03.2018 року ним винесена постанова про опис майна боржника за № 55477652 відповідно до якої квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 описано, арештовано та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 . Проте , стягнути звернення на це майно неможливо в зв`язку з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В період 2013 -2017 роки ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України, що на думку заявника, свідчить про можливість залишити територію держави з метою його ухилення від виконання судового рішення.

Посилаючись на те, що боржник вчиняє дії, що ускладнює виконання рішення суду його дії свідчать про ухилення від виконання судового рішення та перешкоджанню приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій. Посилаючись на вимоги ст. 441 ЦПК України просив суд тимчасово обмежити виїзд за межі України ОСОБА_2 , до погашення заборгованості за виконавчим листом, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 1 104 396,31 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до погашення ним заборгованості за виконавчим листом № 2-9250/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 1 104 396,31 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду з прийняттям постанови, якою подання приватного виконавця залишити без задоволення посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права., неповним з`ясуванням обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець Парфьонов Г.В. просив залишити ухвали без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення .

В судове засідання стягувач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачена не за наявності факту невиконання боржником зобов`язання, а за ухилення від їх виконання. Приватний виконавець Парфьонов Г . В. не довів факт ухилення ,а матеріали справи не містять жодного доказу в підтвердження того, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду. Заявник зазначає, що за фахом він є моряком та закордонні поїздки є частиною його роботи. Постанову про відкриття провадження по справі він не отримував.Висновок районного суду про його ухилення від виконання своїх зобов`язань не підтверджено належними доказами.

14.06.2019 року до апеляційного суду надійшла заява про залучення до матеріалів справи постанови від 10.01.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», зміни кредитора та домовленість між позичальником ОСОБА_2 , поручителем ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Аькор Інвест» щодо реалізації квартири АДРЕСА_1 та добровільного звільнення(виселення) боржником, поручителем та членами його сім`ї вказаної квартири у строк до 15.06.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець зазначає, що знаючи про судове рішення з 2010 року божник не виконав своїх боргових зобов`язань, на виклик до приватного нотаріуса не з`являвся, з 30.05.2014 року змінивши місце проживання та не повідомив про це стягувача. Приватний виконавець неодноразово здійснював вихід за місцем його реєстрації та двері ніхто не відчиняв, про що складені акти. Псилання не те, що поїздки пов`язані з роботою моряка не підтверджені.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ.

Обмежуючи виїзд за межі України ОСОБА_2 , до погашення заборгованості за виконавчим листом, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 1 104 396,31 грн. районний суд виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього.

Судова колегія погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави,в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Таке право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно положень п. 2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Розглядаючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобовязань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції;

-відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2009 року було стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суми заборгованості у розмірі 1104396,31 грн.

На виконання вказаного рішення Приморським районним судом міста Одеси був виданий виконавчий лист та 04.01.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. відкрито виконавче провадження.

Відповідно до повідомлення поштового відправлення зазначено, що боржник ОСОБА_2 вибув з місця проживання зазначеного у виконавчому листі.( а.с.8).

Відповідно до повідомлення адресної довідки вбачається, що з 30.05.2014 року ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 .( а.с.24).

Відповідно до Акту приватного виконавця від 21.02.2018 року вбачається, що при виході за вказаною адресою двері ніхто не відкрив.( а.с.31-32).

Актом приватного виконавця від 03.03.2018 року встановлено відсутність будь-якого ліквідного майна. В цей же день винесена постанова про опис та арешт майна боржника, зокрема двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в присутності поручителя- ОСОБА_3 .(32-32 А ).

За період з 2013 по 2017 роки боржник неодноразово виїжджав за межі України та тривалі терміни поїздки.

З врахуванням зазначеного, судова колегія погоджується з судженням районного суду про те, що боржник ухиляється від виконання боргових зобов`язань так як при зміні свого помешкання не повідомив зацікавлених осіб, знаходження за межами України та тривалі терміни свідчить про його працевлаштування, однак будь-яких погашень боргу він не здійснює.

Посилання на те, що він не знав про відкриття виконавчого провадження спростовується постановою про опис та арешт майна боржника який був проведений в присутності ОСОБА_3 , як солідарного боржника.

Відповідно до листа № 08105/2019 від 08.05.2019 року передбачено, що боржники дали згоду на реалізацію іпотечної квартири та виселення в строк до 15.06.2019 року та п.8 передбачено , що стягувач буде сприяти ОСОБА_2 у вирішенні питання щодо зняття заборони на виїзд за кордон.

Посилання на повернення виконавчого документу стягувачу не є правовою підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали так як винесена державним виконавцем 10.01.2019 року, тобто після ухвалення судового рішення.

Посилання на відсутність виконавчого провадження не позбавляє права заявника на звернення до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження в порядку ст.441 ч.6 ЦПК України.

З врахуванням зазначеного, судова колегія в силу ст.375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384, 389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 26.06.2019 року

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Т.В.Цюра