Номер провадження: 22-ц/813/3880/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2

третя особа - ПАТ «УкрСиббанк»

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіагал»

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль «Mitsubishi Pajerо», д.н. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, дата реєстрації 21.08.2007, номер кузова: НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову позивач послався на те, що 15.04.2013 між ним та відповідачем було укладено договір про організацію правовідносин, згідно з умовами якого відповідач передає позивачу в користування та управління з подальшою передачею у власність, на умовах визначених договором автомобіль Mitsubishi Pajero, держ. номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, дата реєстрації 21.08.2007, номер кузова: НОМЕР_2 . ОСОБА_1 згідно з умовами договору зобов`язується щомісячно с 15.04.2013 сплачувати за ОСОБА_2 кредит, отриманий нею в АКБ «УкрСиббанк», у сумі не менше 430 доларів США в місяць. Передати ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 2000 доларів США та сплатити всі витрати ОСОБА_2 по договору про комплексне представництво інтересів №12 від 15.04.2013, укладений з ПП «Об`єднання адвокатів апарату безпеки бізнесу «Р-Кона». Згідно з пунктами 2.1., 2.2., 2.3, 2.4., 2.5 договору 15.04.2013 відповідач видає Генеральну Довіреність з правом передоручення на управління та розпорядження автомобілем на ім`я ОСОБА_3 . 15.04.2013 відповідач передає позивачу копії всіх документів, відносно кредиту, отриманого відповідачем. У період часу з 15.04.2013 по 01.06.2013 ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 2000 доларів США, а також у вказаній в договорі період сплачує борг ОСОБА_4 перед АКБ «УкрСиббанком» в сумі 3000 доларів США. Автомобіль Mitsubishi Pajero, держ. номер НОМЕР_1 , 15.04.2014 був переданий відповідачем у володіння та користування позивачу. Отже, на підставі договору від 15.04.2013 у позивача виникло речове право на чуже майно - автомобіль Mitsubishi Pajero, держ. номер НОМЕР_1 .

Також посилався на те, що протягом всього строку дії кредитного договору ОСОБА_1 щомісячно сплачував за ОСОБА_2 платіж по кредитному договору про надання споживчого кредиту та залогу транспортного засобу № від 21.08.2007, укладеного між ОСОБА_4 та АКБ «УкрСиббанк», в розмірі не менше 430 доларів США щомісячно. Сплатив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача про отримання грошей, сплатив заборгованість перед банком в розмірі 3000 доларів США, що підтверджується випискою з банку про зарахування грошових коштів, здійснював і здійснює сплату щомісячних платежів до банку, що підтверджує виписка з банку про зарахування грошових коштів та банківські квитанції, сплатив всі необхідні платежі за договором №12 від 15.04.2013, що підтверджується прибутковим касовим ордером №12 від 15.04.2013 на суму 40 000 гривень. 12.07.2014 позивачу випадково стало відомо, що спірний автомобіль перебуває у розшуку та на нього накладений арешт. Підставою оголошення у розшук та арешт автомобіля стала постанова державного виконавця 2-го відділу Приморського ВДВС м. Одеси. Виконавче провадження було відкрито для стягнення боргу з ОСОБА_4 . Відповідач знав про наявність виконавчого провадження, був обізнаний про те, що на її майно було накладено арешт, в тому числі і на автомобіль Mitsubishi Pajero, держ. номер НОМЕР_1 , було накладено арешт та його було оголошено у розшук. Про такі обставини відповідач ОСОБА_1 не повідомив.

У січні 2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним договір про організацію відносин від 15.04.2013, укладений між нею та ОСОБА_1

В обґрунтування зустрічного позову позивач послався на те, що спірний автомобіль є його власністю та перебуває у заставі банку. Кредит є частково погашеним, проте через причини складного фінансового становища банком до неї пред`явлено позов про стягнення боргу (справа №522/18536/14-ц). Не заперечував, що відбулася фактична передача відповідачу автомобіля у користування та позивачем була отримана передбачена договором частина оплати. При цьому, позивач посилався на те, що за своєю природою спірний договір є договором оренди (найму транспортного засобу) та мав бути нотаріально посвідченим. Оскільки вони його нотаріально не посвідчили, то відповідно до ст. 220 ЦК України договір від 15.04.2013 є нікчемним.

Ухвалою суду від 09.09.2015, в якості третьої особи, за позовом ОСОБА_1 було залучено ПАТ «Укрсиббанк».

Ухвалою суду від 04.10.2016, в якості третьої особи, за позовом ОСОБА_1 було залучено ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 на момент звернення до суду був власником автомобіля і звернувся до суду за захистом свого права, аОСОБА_2 своїми діями щодо відмови у переоформленні фактично заперечує його право власності. Суд, якщо і не розглядав позивача як власника, мав би його розглядати як особу, який передано право володіння спірним майном, що підтверджується актом прийому-передачі від 15.04.2013, підписаним сторонами та дослідженим судом, та показами ОСОБА_2 , і задовольнити позов. Рішення суду про визнання права власності на транспортний засіб є підставою зняття з обліку відповідного транспортного засобу та є підставою для реєстрації транспортного засобу за певною особою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 15.04.2013 між ОСОБА_1 (сторона -1) та ОСОБА_2 (сторона-2) укладено договір про організацію правовідносин.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторона 1 передає стороні -2 в користування та управління з подальшою передачею у власність, на умовах визначених договором, автомобіль Mitsubishi Pajero держ. номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 21.08.2007, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 . ОСОБА_1 згідно умов договору зобов`язується щомісячно з 15.04.2013 сплачувати за ОСОБА_2 кредит отриманий нею в АКБ «УкрСиббанк» у сумі не менше 430 доларів США в місяць. Передати ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 2000 доларів США та сплатити всі витрати ОСОБА_2 за договором про комплексне представництво інтересів №12 від 15.04.2013, що укладений між ОСОБА_2 та ПП «Об`єднання адвокатів апарату безпеки бізнесу «Р-Кона».

Згідно з пунктами 2.1., 2.2 договору 15.04.2013 року ОСОБА_2 видає Генеральну Довіреність з правом передоручення на управління та розпорядження автомобілем на ім`я ОСОБА_3 , передає копії всіх документів з приводу кредиту, отриманого відповідачем в АКІБ «УкрСиббанк» 21.08.2007.

Пунктами 2.3, 2.4 договору від 15.04.2013 визначено, що в період з 15 квітня по 01 червня 2013 року ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_2 кошти на суму 2000 дол. США, а також у період 2013 року виплачує борг ОСОБА_2 перед АКІБ «Укрсиббанк» в сумі 3000 дол. США; на протязі строку дії кредитного договору ОСОБА_1 виплачує за ОСОБА_2 кредит отриманий нею в АКБ «УкрСиббанк» у сумі не менше 430 доларів США в місяць.

На протязі дії договору про комплексне представництво інтересів №12 від 15.04.2013, що укладений між ОСОБА_2 та ПП «Об`єднання адвокатів апарату безпеки бізнесу «Р-Кона», ОСОБА_1 . оплачує всі необхідні витрати за вказаним договором, а саме судовий збір, гонорари адвокатів, витрати, пов`язані із поїздками адвокатів, будь-які інші встановлені збори та платежі, пов`язані із виконанням зобов`язання ОСОБА_2 за договором №12 від 15.04.2013 (п. 2.5 договору).

Відповідно до умов п.п. 3.2.8, 3.2.9 договору ОСОБА_2 зобов`язалась 21.08.2014 оформити право власності на вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_1 або будь-яку іншу особу, визначену ним; здійснити всі дії, необхідні для оформлення права власності.

15.04.2013 між ОСОБА_2 (клієнт) та ПП «Об`єднання адвокатів апарату безпеки бізнесу «Р-Кона» (консультант) укладено договір №12 на комплексне представлення інтересів за умовами п.1.1. якого клієнт поручився, а консультант зобов`язався виконати від імені клієнта доручення щодо реалізації технологічної схеми, відомої обом сторонам, відносно поділу майна клієнта, придбаного під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 .

Згідно з п.3.1 вказаного договору витрати за виконання доручення в рамках діючого договору, складають 40 000 грн. та оплачуються ОСОБА_1 за клієнта на підставі договору про організацію правовідносин від 15.04.2013.

Від імені ПП «Об`єднання адвокатів апарату безпеки бізнесу «Р-Кона» представником ОСОБА_1 ОСОБА_6 підписано вказаний договір.

15.04.2013 відповідач передав позивачу автомобіль та копії всіх документів, відносно кредиту, отриманого відповідачем, а також технічний паспорт, автомобіль та ключі від нього.

В цей же день 15.04.2013 ОСОБА_2 видала на ім`я ОСОБА_3 довіреність з правом користування вищевказаним автомобілем Mitsubishi Pajero держ. номер НОМЕР_1 .

15.04.2013 позивач передав ОСОБА_2 за розпискою кошти на суму 2000 дол. США, що не заперечують сторони та підтверджується копією розписки від 15.04.2013.

У період з 15.04.2013 по 01.06.2014 від імені ОСОБА_1 сплачувався борг ОСОБА_2 перед АКБ «УкрСиббанком» за кредитним договором № від 21.08.2007. За поясненнями позивача залишок за несплаченим кредитом становить приблизно 2000 дол. США.

Між тим, у подальшому 03.09.2014 року ОСОБА_2 було скасовано вищевказану довіреність, видану 15.04.2013 на ім`я ОСОБА_3 .

На підставі договору факторингу від 07.12.2015, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором №0 від 21.08.2007, укладеним між ОСОБА_2 та банком.

У подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» за договором про відступлення права вимоги від 07.12.2015 №071215/2 відступило ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним кредитним договором №0 від 21.08.2007 та договором поруки №135557 від 21.08.2007, укладеними між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк».

З викладеного слідує, що заставодержателем спірного автомобіля Mitsubishi Pajero держ. номер НОМЕР_1 , на теперішній час є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності:

1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права);

2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, з відповідним позовом про визнання права власності може звернутись лише особа, яка вже є власником спірного майна.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Між тим, ОСОБА_1 не є власником спірного автомобіля Mitsubishi Pajero держ. номер НОМЕР_1 , право власності на нього за ним не було оформлене.

Крім того, відповідно до договору про організацію правовідносин передбачена відповідальність сторін у разі неналежного виконання ними своїх зобов`язання (повернення грошових коштів), у тому числі, у разі, якщо ОСОБА_2 відмовиться оформити право власності, буде перешкоджати оформленню права власності на автомобіль на ім`я ОСОБА_1 чи будь-яку іншу особу, визначену ним.

При цьому умовами договору не передбачено право сторони договору як наслідок порушенням іншою стороною умов договору звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спірний автомобіль.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль.

Посилання апелянта на ст. ст. 344, 346 ЦК України є помилковим так як договором, укладеним між сторонами не передбачено, виникнення у позивача права власності на транспортний засіб з моменту його передання відповідачем. При цьому передання автомобіля у користування не свідчить про його відчудження.

Посилання апелянта на те, що договір, який було укладено між сторонами є договором придбання автомобіля спростовується умовами, які строни погодили в ньому.

Твердження апелянта про те, що на момент звернення до суду він був власником не підтверджується матеріалами даної справи.

Щодо посилання апеллянта на Постанову Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», слід зазначити, що вищезазначений Порядок передбачає, що рішення суду може бути підставою для реєстрації транспортного засобу, однак це не відноситься до предмету даного спору.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому скарга задоволенню не підлягає, а рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2018 року залишити без змін в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: