ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Харків

Справа №643/19699/14-ц

Провадження № 22-ц/818/3404/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.,

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються : державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожня Лариса Володимирівна,

заінтересована особа : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожньої Лариси Володимирівни, заінтересована особа - ОСОБА_2

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2019 року, постановлену суддею Харченко А.М., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожньої Л.В..

В обґрунтування скарги посилається на те, що 13.03.2019 р. старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожньою Л.В. винесено постанову про накладення на заявника - боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 штрафу у розмірі 5876,01 грн. за виконавчим листом № 643/19699/14 від 27.07.2015 ((ВП 484825). Заявник вважає, що вказана постанова державного виконавця є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки період заборгованості за сплати аліментів за якою йому нараховано штраф з 05.12.2014 року по 01.03.2018 року, тобто до набрання чинності ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, заборгованість за аліментами, виникла не з його вини.

У зв`язку із чим просить визнати неправомірною Постанову, винесену старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожньої Л.В. про накладення штрафу від 13.03.2019 року на боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 в сумі 5876,01 грн. за виконавчим листом № 643/19699/14-ц (ВП 48482523) та зобов`язати старшого державного виконавця Задорожню Л.В. усунути порушення, а саме - скасувати постанову про накладення штрафу від 13.03.2019 на ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2019 року закрито провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 ..

Роз`яснено ОСОБА_1 право звернення з відповідними вимогами до адміністративного суду..

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі, оскільки до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дії чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Постановою про накладення штрафу ВП № 48482523 від 13.03.2019, винесеною старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Задорожньою Л.В., за наявною заборгованістю по аліментам за виконавчим листом № 643/19699/14-ц, виданого Московським районним судом м. Харкова 27.07.2015, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 05.12.2014 року і до повноліття дитини, накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь стягувача у розмірі 5876,01 грн.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції, що вказана справ не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції .

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Частиною другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18).

Вищевикладене узгоджується із висновками, викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 2-6/12, провадження 14-621/цс18.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що скарга ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

С.С. Кругова