Справа № 463/5377/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі головуючого судді: Невойта П.С.,

за участі секретаря с/з Лань М.О.,

справа № 463/5377/17

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення гонорару за договором та стягнення моральної шкоди,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просив визнати повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку з підстав неналежного виконання обов`язків позивачем незаконним, визнати договір про надання правової допомоги припиненим з підстав неналежного виконання обов`язків відповідачем та стягнути з відповідача на користь позивача сплаченого гонорару у розмірі 5050 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень та судові витрати.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 13.09.2017 укладено договір про надання правової допомоги під час судового розгляду Личаківським районним судом м.Львова кримінального провадження №0000435 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.350 КК України. Позивач оплатив обумовлений авансовий платіж на картковий рахунок юридичної фірми відповідача у розмірі 5050гривень. Вважає, що відповідачем не виконано умов договору, він не брав участь у судових засіданнях, де повинен надавати правовий захист позивачу, не вчиняв жодних дій правового характеру, не складав процесуальних документів та не подавав їх до суду чи будь-якого іншого державного органу , а 13.10.2017 відповідач повідомив позивача про розірвання договору про правовий захист в односторонньому порядку. Вважає, що відповідач порушив умови договору, що є підставою для його розірвання в судовому порядку з підстав неналежного виконання обов`язків та ненадання відповідачем доказів в підтвердження виконання (часткового виконання) взятих на себе зобов`язань є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача всієї суми сплаченого гонорару.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2018 справу №463/6377/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення гонорару за договором та стягнення моральної шкоди передано судді Невойту П.С.

Ухвалою судді від 19.11.2018 позовну заяву залишено без руху на надано позивачу термін для усунення недоліків вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.

26.12.2018 позивач подав на адресу суду заяву про усунення недоліків на виконання вимог ухвали від 19.11.2018 року та долучив ксерокопію дубліката квитанції про сплату судового збору у розмірі 704,80 грн.

27.12.2018 позовну заяву залишено без руху на надано позивачу термін для усунення недоліків вказаних в мотивувальній частині даної ухвали.

Ухвалою від 09.01.2019 розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення гонорару за договором, стягнення моральної шкоди та судових витрат вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників, призначено судове засідання 08 лютого 2019 року.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що між ним та позивачем укладено договір відповідно до якого він був зобов`язаний надати послуги, пов`язані з вивченням наданих ОСОБА_1 відеозаписів, файлів з фото та документів, визначенням підстав для проведення фоноскопічного дослідження відеозапису, долученого до матеріалів провадження, підготовкою заяви до ЛНДІСЕ Міністерства юстиції України про надання висновку спеціаліста, подання такої заяви до ЛНДІСЕ Міністерства юстиції України, надання консультацій з приводу допустимості та належності тих чи інших доказів, вивчення судової практики, роз`яснення ОСОБА_1 правових позицій з цих питань, надання порад щодо обрання стратегії та тактики захисту. Було досягнуто взаємної згоди, що вартість таких послуг буде становити 5000 гривень, які позивач оплатив. Зазначає, що 08.08.2017 укладено між сторонами усного договору про надання правової допомоги, оскільки на той час досудове розслідування завершено шляхом складання 31.07.2017 обвинувального акта, який ще станом на 08.08.2017 не надійшов до суду. Для ознайомлення та вивчення матеріалів кримінального провадження ОСОБА_1 надано відповідачу більш ста аркушів фотокопій матеріалів досудового розслідування, відеозаписи про проведення виконавчої дії від 17.02.2017. Зазначає, що з 08.08.2017 між сторонами неодноразово відбувалися особисті зустрічі, телефонні розмови, переписки з питань правового захисту ОСОБА_1 . Вважає, що внесена 08.08.2017 на його рахунок сума у розмірі 5000 гривень є винагородою (гонораром) за послуги, які він надавав у виді усних консультацій в період з 08.08.2017по 13.09.2017. Не заперечує, що 13.09.2017 між ним та позивачем укладено письмовий договір про надання правової допомоги та здійснення захисту позивача під час судового розгляду кримінального провадження №0000435 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.350 КК України. Однак за даним договором позивач не вніс гонорару у розмірі 13000 гривень, а тому 13.10.2017 року ним було скеровано на адресу позивача повідомлення про розірвання договору від 13.09.2017 року про надання правової допомоги у зв`язку з несплатою гонорару.

Позивачем 08.02.2019 подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що аргументи, які наводить відповідач у відзиві на позовну заяву незаконні, безпідставні та такими, що жодним чином не відповідають дійсності та спрямовані на уникнення відповідальності щодо невиконання обов`язку згідно договору про надання правової допомоги, що спричинило моральну та майнову шкоду.

Ухвалою від 27.02.2019 у задоволенні клопотання від 08.02.19 представника Карапель О.О. про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, здійснивши перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою від 08.05.2019 у задоволенні клопотання кореспондента «Редакції журналу «Зброя та полювання» Прохоренка Р.В. про проведення судового засідання в режимі он-лайн (прямої відео трансляції) на веб-сайті «Судова влада України» - відмовлено.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 , яка діє на підставі довіреності від 02.11.2017 /том 1 арк.спр.27-28/ позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Балуцький Р.М., який діє на підставі ордеру серії ЛВ №005451 про надання правової допомоги /том 1 арк.спр.55/ в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву /том 1 арк.спр.108-115, 209-210/.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 оскільки потребував адвоката для захисту у кримінальному провадженні №0000435 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.350 КК України. Перші зустрічі відбулися 05.08.2017 та 08.08.2017 про що сторони не заперечували в судовому засіданні.

Позивачем 08.08.2017 перераховано на картковий рахунок юридичної фірми ОСОБА_2 кошти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень оплата за юридичні послуги, що підтверджується квитанцією №ПН323198 від 08.08.2017, копія якої міститься в матеріалах справи /том 1 арк.спр.5/.

13.09.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги під час судового розгляду Личаківським районним судом м.Львова кримінального провадження №0000435 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.350 КК України, копія договору міститься в матеріалах справи /том 1 арк.спр.7/.

07.10.2017 ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 письмову претензію щодо невиконання умов договору з вимогою повернення оригіналів та копій наданих документів в кримінальному провадженні та повернути оплачений клієнтом гонорар, надати договір про розірвання договору. Дану претензію ОСОБА_2 отримав, про що свідчить відмітка про одержання, яка зроблена на письмовій претензії ОСОБА_1 , копія якого міститься в матеріалах справи /том 1 арк.спр.3/.

13.10.2017 ОСОБА_2 складено письмове повідомлення про розірвання договору про надання правової допомоги від 13 вересня 2017 в односторонньому порядку та скеровано ОСОБА_1 17.10.2017 /том 1 арк.спр.156-158/.

Статтею 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За правилами ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий час.

Як встановлено в судовому засіданні між сторонами укладено два договори про надання правової допомоги: від 08.08.2017 в усній формі та від 13.09.2017 в письмові.

Суд встановив і сторонами визнано, що позивач надавав для опрацювання відповідачу матеріали кримінального провадження як письмові, так і відео файли, відповідачем надавалися усні консультації з приводу допустимості та належності тих чи інших доказів, вивчення судової практики, роз`яснення ОСОБА_1 правових позицій з цих питань, надання порад щодо обрання стратегії та тактики захисту.

Позивач скерував на адресу відповідача письмову претензію від 07.10.2017 щодо невиконання умов договору з вимогою повернення оригіналів та копій наданих документів в кримінальному провадженні та повернути оплачений клієнтом гонорар, надати договір про розірвання договору. Оригінали та копії документів повернуті ОСОБА_1 , звіт про виконання договору про надання правової допомоги поданий, про що свідчать копії квитанції 11.10.2017 та повідомлення про вручення листа 13.10.2017, копія опису вкладення цінного листа від 17.10.2017, копія квитанції 17.10.2017 та повідомлення про вручення листа 21.10.2017, а також копії електронних листів.

З наданих сторонами доказів вбачається, що сторони неодноразово зустрічалися, спілкувалися телефоном та за допомогою Facebook Messenger, засобами електронної пошти, письмовими листуванням.

Надання правової допомоги адвокатом Русенко Р.І. у серпні 2017 за усним договором до часу укладення письмового договору 13.09.2017 відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповідності до зазначеної норми договір про надання правової вимоги може вчинятися усно у разі надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань.

Суд враховує те, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 2о вересня 2018 року відмовлено в порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1

Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його оплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у фіксованому розмірі. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат справи тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням, а відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики пов`язані з достроковим припиненням розірванням договору.

Отже, судом встановлено про існування договірних відносин між сторонами та надання правової допомоги адвокатом Русенко Р.І. ОСОБА_1 на його замовлення. Однак позивач просить стягнути на його користь увесь наданий гонорар, що суперечить дослідженим у судовому засіданні доказам, що маються у матеріалах справи.

Щодо стягнення моральної шкоди то суд приходить такого.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно -правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встанов- лених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові - на позивача. А тому у відповідності до даної норми судовий збір та витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 авансу за надання правової допомоги у розмірі 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят гривень 00 коп.) та моральної шкоди у розмірі 5 000 (п`ять тисяч гривень 00 коп.) відмовити за безпідставністю.

Судовий збір залишити за позивачем.

Позивач: ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_2

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 19.06.2019 року.

Суддя П. С. Невойт