Провадження № 22-ц/801/1280/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В.М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 рокуСправа № 127/26398/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Оніщука В.В., Сопруна В.В.

Секретар: Огородник В.О.

За участю: позивача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Путіліна Є.В.; представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Семенчук Н.А.; відповідача ОСОБА_3 і її представника - адвоката Семенчук Н.А.; представника відповідачів ОСОБА_9 і ОСОБА_6 - адвоката Швець В.В .; відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про поділ майна подружжя, визнання угод частково недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

Рішення ухвалив суддя Бойко В.М.

Рішення ухвалено о 10 год 05 хв у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 11 квітня 2018 року,

встановив:

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про поділ майна подружжя, визнання угод частково недійсними.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 серпня 1991 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_2 , актовий запис № 1983. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7 липня 2016 року шлюб розірвано.

В період шлюбу ними придбано рухоме майно на загальну суму 1 950 000 грн., яке відповідач відмовляється поділити добровільно. Також в сейфі залишились кошти в розмірі 53 000 доларів США: 45 000 доларів США - виручених від продажу автомобіля Тойота та 8000 доларів США - кошти від підприємницької діяльності, що еквівалентно 1 431 000 грн. Всього майна на суму 3 381 000 грн. Все майно знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , де він проживав разом із відповідачем та молодшими дітьми до середини червня 2016 р.

Він вважає, що має право на 1/2 частку майна, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 на суму 1 690 500 грн.

Крім зазначеного майна, в період шлюбу ним були інвестовані кошти на будівництво двох однокімнатних квартир в буд. АДРЕСА_2 .

Згідно інвестиційних договорів № 33 та № 34 від 22 вересня 2015 року, він на рахунок ТОВ «Будмонтажпроекг» вніс кошти в розмірі 550 550 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру № 298 від 22 09.2015 р.) та 446 284 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру №307 від 25.09.2015року).

Правовстановлюючі документи на зазначені квартири не видавались. Обидва договори укладені від імені на той час неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка особистих коштів не мала і не могла мати, оскільки ніде не працювала.

Відповідно до ст. 32 ЦК України особа у віці від 14 до 18 років має неповну цивільну дієздатність. На вчинення правочину неповнолітньою особою щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків і дозвіл органу опіки та піклування. Він як батько такої згоди не надавав та не підписував, згоди органу опіки також не було.

Відповідно до ст. 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, може бути визнаний судом недійсним. Однак, він мав бажання придбати ці дві квартири, кошти на рахунок ТОВ «Будмонтажсервіс» вносились ним особисто, а тому вважає, що інвестиційні договори № 33 та № 34 від 22 вересня 2015 року мають бути визнанні недійсними в частині, що стосується покупця.

ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила поділити спільно нажите рухоме майно загальною вартістю 164 700 грн., виділивши їй у користування майна на суму 78 700 грн., а інше майно виділити відповідачу ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки TOYOTA білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ,2008 року випуску, укладений між ОСОБА_9 і нею - ОСОБА_2 16 червня 2014 року укладений на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 514633; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16 квітня 2016 року автомобіля марки TOYOTA білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2008 року випуску, укладений між нею та ОСОБА_8 ; скасувати державну реєстрацію автомобіля марки TOYOTA білого кольору державний номерний знак НОМЕР_4 , 2008 року випуску, за ОСОБА_8 ; визнати недійсним договір позики, укладений ОСОБА_1 із ОСОБА_9 у формі розписки від 16 червня 2014 року на суму 42 200 доларів США.

5 вересня 2017 року ОСОБА_9 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_6 , про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 червня 2014 року відповідачі - подружжя ОСОБА_2 , придбало у нього за договором купівлі-продажу автомобіль TOYOTA, модель Land Cruiser 200, білого кольору, кузов НОМЕР_5 , 2008 року випуску, днз НОМЕР_1 . Зазначений договір укладено в письмовій формі, що оформлено довідкою-рахунком від 16.06.14 року ВІА № 514644. Право власності на проданий автомобіль було оформлено та зареєстровано на ОСОБА_2 . За досягнутими домовленостями продаж автомобіля здійснено за ціною 53 500 доларів США. При цьому сторони узгодили, що оплата за придбане авто здійснюється на умові відстрочення повного розрахунку. Кінцевий термін оплати визначений - вересень 2015 року. В зв`язку з цим частину грошей у сумі 11 300 доларів США він отримав 16 червня 2014 року при укладенні угоди, передавши у відповідності до домовленостей машину відповідачам. Претензій до якості придбаного авто у них не було. Відтак, залишок неоплаченої ціни за договором купівлі-продажу становить 44 200 доларів США, що в еквіваленті 500 000 грн. (за курсом 1 долар США до 11.85 грн.).

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках на його користь 42 200 доларів США, що на день пред`явлення позову становить еквівалент 1 090 870 грн. (за курсом НБУ 25,85 грн. за 1 долар США).

12 жовтня 2017 року ОСОБА_6 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики в сумі 45 000 доларів США, мотивуючи вимоги тим, шо 22 вересня 2015 року на прохання ОСОБА_1 він позичив 45 000 доларів США на строк до 22 вересня 2017 року, які подружжя ОСОБА_1 мали повернути до 22 вересня 2017 року. Кошти були необхідні для оплати за договором інвестування житла. Договір позики був укладений 22 вересня 2015 року в письмовій формі та оформлено на ім`я ОСОБА_1 , який власноручно написав розписку на підтвердження отримання коштів.

Враховуючи те, що кошти згідно розписки не повернуті, він змушений звернутися до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках на свою користь 45 000 доларів США неповернутого боргу, що еквівалентно 1 192 500,00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про поділ майна подружжя, визнання угод частково недійсними задоволено частково. Визнано інвестиційний договір № 33 від 22 вересня 2015 року та інвестиційний договір № 34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині сторони договору - покупця. Визнано ОСОБА_1 стороною, а саме покупцем по інвестиційному договору № 33 від 22 вересня 2015 року, укладеним з ТОВ «Будмонтажпроект», та інвестиційному договору № 34 від 22 вересня 2015 року.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 7 165,61 грн.

В решті вимог відмовлено.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними відмовлено повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь ОСОБА_9 42 200 доларів США, що еквівалентно 1 090 870 грн. станом на момент пред`явлення позову неоплаченого залишку за договором купівлі продажу від 16 червня 2014 року, автомобіля TOYOTA Land Cruiser 200, днз. НОМЕР_1 , а також стягнуто пропорційно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 6 400 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках на користь ОСОБА_6 45 000 доларів США, що еквівалентно 1 192 500 грн. неповернутого боргу.

Стягнуто пропорційно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 6400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в таких частинах:

про стягнення з неї на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору в сумі 7 165,61 грн.;

про відмову у задоволенні її позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними;

про задоволення позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, в частині стягнення з неї в рівних частках на користь ОСОБА_9 42 200 доларів США, що еквівалентно 1 090 870 грн. станом на момент пред`явлення позову неоплаченого залишку за договором купівлі-продажу від 16 червня 2014 року автомобіля TOYOTA Land Cruiser 200, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 судових витрат;

про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором, в частині стягнення із ОСОБА_2 в рівних частках на користь ОСОБА_6 45 000 доларів США, що еквівалентно 1 192 500 грн. неповернутого боргу, а також стягнення пропорційно із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судового збору.

Просить в цих частинах ухвалити нове рішення, яким:

її позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 і ОСОБА_8 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними, задовольнити частково. Визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у формі розписки від 16 червня 2014 року на суму 42 200 доларів США;

позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за участю третьої особи - ОСОБА_6 , про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля задовольнити частково. В задоволенні позову ОСОБА_9 до неї - відмовити;

позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково. В задоволенні позову ОСОБА_6 до неї - відмовити.

В апеляційній скарзі зазначила, що рішення суду вважає необґрунтованим, безпідставним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом при винесенні рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, чим порушено її права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині визнання інвестиційного договору № 33 від 22 вересня 2015 року і інвестиційного договору № 34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині сторони договору покупця і визнання ОСОБА_1 покупцем за даними договорами та в цій частині прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

Зазначила, що рішення суду вважає необґрунтованим, безпідставним, незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом при винесенні рішення було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, чим порушено її права.

Подані учасниками справи ОСОБА_1 , ОСОБА_9 і ОСОБА_6 відзиви із клопотання про поновлення строку для їх подання, не прийняті судом, оскільки причини пропуску визнані неповажними.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про визнання угод частково недійсними та стягнення судового збору в сумі 7165,61 грн. скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про визнання інвестиційного договору №33 від 22 вересня 2015 року та інвестиційного договору №34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині сторони договору і визнання ОСОБА_1 покупцем по інвестиційному договору № 33 від 22 вересня 2015 року, укладеному з ТОВ «Будмонтажпроект», та інвестиційному договору № 34 від 22 вересня 2015 року, укладеному з ТОВ «Будмонтажпроект», відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 8 травня 2019 року задоволено частково касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - Семенчук Оксани Антонівни .

Постанову Апеляційного суду Вінницької області від 10 липня 2018 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання інвестиційних договорів недійсними та вирішення зустрічних позовів ОСОБА_9 і ОСОБА_6 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Путілін Є.В. підтримав і просить задовольнити подану ним через канцелярію суду заяву про долучення до матеріалів цивільної справи копію адвокатського запиту № 112 від 12 червня 2019 року та відповідь на нього, до якої додані копії прибуткових касових ордерів: № 307 від 25 вересня 2015 року, із якого вбачається, що від ОСОБА_3 на підставі інвестиційного договору прийнято суму 150 000,00 грн., в додатку вручну дописано: «оплачено через ОСОБА_1 »; № 298 від 22 вересня 2015 року, із якого вбачається, що від ОСОБА_3 на підставі інвестиційного договору прийнято суму 190 550,00 грн., а додатку вручну дописано: «оплачено через ОСОБА_1 ».

Позивач ОСОБА_13 просить задовольнити заяву представника.

Заслухавши думку інших учасників справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає залишенню без розгляду на підставі статті 222 ЦПК України, оскільки адвокат Путілін Є.В. та позивач ОСОБА_1 не навели поважних причин, за наявності яких дана заява не була надана при подачі ОСОБА_1 позову чи у підготовчому провадженні в суді першої інстанції.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримала свою апеляційну скаргу і просить задовольнити її та задовольнити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 .

Адвокат Семенчук О.А., діючи як представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . апеляційні скарги підтримала і просить задовольнити їх.

Позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Путілін Є.В. заперечили проти задоволення апеляційних скарг, просять залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_9 і ОСОБА_6 - адвокат Швець А.В. проти вимог апеляційних скарг заперечила, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Відповідач ОСОБА_8 апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка стосується його інтересів, не визнав, просить відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача ТОВ «Будмонтажпроект», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв, клопотань не надіслав.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та з урахуванням постанови Верховного Суду від 8 травня 2019 року, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників справи, прийшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення за таких підстав.

По справі встановлено, що 10 серпня 1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , актовий запис № 1983 (том 1 а. с. 8).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 7 липня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 10 серпня 1991 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1983. Визначено прізвище позивача після розірвання шлюбу - ОСОБА_2 (том 1 а. с. 9).

Сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 вересня 2015 року ТОВ «Будмонтажпроект» (забудовник), що діє на підставі Статуту і ОСОБА_3 (інвестор), що діє на підставі особистого волевиявлення, уклали інвестиційний договір № 33 (із додатками) на будівництво житла, яким є однокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 45,43 кв. м. (том 2 а. с. 89-92).

На виконання умов цього договору інвестор ОСОБА_3 25 вересня 2015 року по квитанції до прибуткового касового ордеру № 307 від 25 вересня 2015 року сплатила ТОВ «Будмонтажпроект» суму 446 284,00 грн. (том1а.с.17).

22 вересня 2015 року ТОВ «Будмонтажпроект» (забудовник), що діє на підставі Статуту і ОСОБА_3 (інвестор), що діє на підставі особистого волевиявлення, уклали інвестиційний договір № 34 (із додатками) на будівництво житла, яким є однокімнатна квартира АДРЕСА_4 загальною площею 49,97 кв. м. (том 2 а. с. 93-96).

На виконання умов цього договору інвестор ОСОБА_3 22 вересня 2015 року по квитанції до прибуткового касового ордеру № 298 від 25 вересня 2015 року сплатила ТОВ «Будмонтажпроект» суму 550 550,00 грн. (том1а.с.17).

Правовстановлюючі документи на квартири не видавалися.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду із позовом, яким просив визнати інвестиційні договори № 33 і № 34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині сторони договору - покупця і визнати його ОСОБА_1 стороною цих інвестиційних договорів. Такі вимоги він обгрунтував тим, що обидва інвестиційні договори укладені від імені їх, на той час, неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка особистих коштів не мала і не могла мати, оскільки ніде не працювала. Відповідно до статті 32 ЦПК України особа у віці від 14 до 18 років має неповну цивільну дієздатність. На вчинення правочину неповнолітньою особою щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків і дозвіл органу опіки та піклування. Він такої згоди не підписував і наскільки йому відомо, згоди органу опіки також не було. З урахуванням положення статті 222 ЦК України правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, може бути визнаний судом недійсним. Він мав бажання придбати ці дві квартири, кошти на рахунок ТОВ «Будмонтажсервіс» вносилися особисто ним, а тому ці інвестиційні договори мають бути визнані недійсними в частині, що стосується сторони покупця за інвестиційними договорами (а. с. 6 том 1).

На підтвердження таких доводів позову позивач ОСОБА_1 надав витяги із інвестиційних договорів від 22 вересня 2015 року № 33 і № 34 та дві квитанції: перша - квитанція до прибуткового касового ордеру № 298 від 22 вересня 2015 р., яка свідчить про те, що на підставі інвестиційного договору (квартира по АДРЕСА_4 ) ТОВ «Будмонтажпроект» прийняло суму 550 550,00 гр. саме від ОСОБА_3 ; друга - квитанція до прибуткового касового ордеру № 307 від 25 вересня 2015 року, яка свідчить про те, що товариство прийняло саме від ОСОБА_3 на підставі інвестиційного договору (квартира по АДРЕСА_2 ) суму 446 284,00 грн. (том 1 а. с. 15, 16, 17).

У своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що кошти на оплату за інвестиційними договорами були внесені саме ним особисто і ці кошти є його особистою власністю, тому просив визнати ці договори недійсними в частині покупця, а покупцем визнати його.

При цьому ОСОБА_1 , маючи процесуальний статус позивача у справі, згідно вимог статті 12, 13, 81 ЦПК України не підтвердив таких своїх позовних вимог доказами, згідно вимог статті 76 ЦПК України і які б відповідали вимогам статей 77-80 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, а саме, не підтвердив фактів внесення коштів на рахунок ТОВ «Будмонтажпроект» згідно інвестиційних договорів № 33 і № 34 від 22 вересня 2015 року саме ним - ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до статті 32 СК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування.

Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.

За правилами статті 31 СК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Згідно вимог частини 1 і 2 статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу (ч. 1). Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи (ч. 2).

Таким чином, з урахуванням наведених вимог закону та зазначених позивачем ОСОБА_1 обставин, відсутні правові підстави для визнання інвестиційних договорів № 33 і № 34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині визначення сторони договору - покупця та для визнання саме ОСОБА_1 стороною інвестиційних договорів - покупцем.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 , звернувшись в суд із позовом про визнання інвестиційних договорів недійсними, не зазначив будь-яких інших підстав для цього та не надав будь-яких інших доказів.

По заявленому ОСОБА_9 зустрічному позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля судом встановлено, що 16 червня 2014 року ОСОБА_2 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , придбала у ОСОБА_9 за договором купівлі-продажу, оформленого довідкою-рахунком серії ВІА № 514633 , автомобіль TOYOTA, модель Land Cruiser 200, реєстраційний № НОМЕР_1 за ціною 500 000,00 грн. Із свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля вбачається, що право керування транспортним засобом належить ОСОБА_1 (том 1 а. с. 97-103)

16 квітня 2016 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу транспортного засобу № 00413/03/0541/2016, що оформлений та підписаний сторонами в Територіальному сервісному центрі 0541 РЦС МВС у Вінницькій області, автомобіль TOYOTA, модель Land Cruiser 200, реєстраційний № НОМЕР_3 (том 1 а. с. 107-111).

16 червня 2014 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_9 розписку про те, що він придбав у нього за договором купівлі-продажу автомобіль TOYOTA Land Cruiser 200, 2008 року випуску, білого кольору за ціною 53 500 доларів США з умовою розстрочки платежу. ОСОБА_1 здійснив перший платіж у розмірі 11 300 доларів США, а решту суми у розмірі 44 200 доларів США, що еквівалентно 500 000,00 грн., він зобов`язався повернути до 16 вересня 2015 року (том 1 а. с. 159).

По заявленому ОСОБА_6 зустрічному позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики судом встановлено, що 22 вересня 2015 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_6 розписку про те, що він позичив у нього грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 22 вересня 2016 року. У разі неповернення коштів у визначений в розписці строк, ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність ОСОБА_6 квартири, придбані за ці кошти у ТОВ «Будмонтажпроект» за договорами інвестування житла № 33 і № 34 (том 1 а. с. 206).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).

Відповідно до частини 1 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За правилами ч. 1 статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно вимог частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (частина 1).

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2).

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частина 3).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4).

З урахуванням наведених положень матеріального закону, слід прийти до висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є і предмети матеріального світу, і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого подружжя при тому, що його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Проте, при вирішенні даних спорів необхідно врахувати наступне.

Згідно вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини 1 статті 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини 1).

Форма договору позики визначена статтею 1047 ЦК України, згідно вимог якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2).

За правилами положень частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, проте, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Такими, у тому числі, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2).

Відповідно до частини 1 і 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3).

Таким чином, з урахуванням встановлених по справі обставин по зустрічних позовах ОСОБА_9 і ОСОБА_6 та наведених вимог матеріального закону, слідує висновок, що договір позики та договір купівлі-продажу автомобіля з відстроченням платежу, виходять за межі дрібних побутових.

Позивачами зустрічних позовів ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , згідно вимог статей 12, 13, 81 та ст. 76-80 ЦПК України не надано належних і достатніх доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 , будучи дружиною позичальника ОСОБА_1 , погоджувалася та надавала свою згоду на укладення своїм чоловіком ОСОБА_1 саме таких договорів: позики і купівлі-продажу автомобіля з відстроченням платежу, а також не надано доказів, що отримані за договором позики грошові кошти використані позичальником ОСОБА_1 саме в інтересах сім`ї, зваживши на те, що таких обставин, як саме такого цільового використання позичених грошових коштів у ОСОБА_6 у вигляді оплати згідно інвестиційних договорів № 33 і № 34 від 22 вересня 2015 року ОСОБА_1 не зазначав і таких доказів не надавав при обгрунтуванні заявлених ним позовних вимог щодо визнання інвестиційних договорів недійсними в частині сторони договору, а навпаки, у позові стверджував, що такі кошти вносилися ним особисто, у зв`язку з чим він просив визнати його покупцем квартир, вважаючи квартири особистою своєю власністю, оскільки у своєму позові про поділ спільного майна подружжя, таке майно, як ці квартири у перелік майна подружжя він не включив.

При цьому враховуються та заслуговують на увагу заперечення відповідача ОСОБА_2 по зустрічному позову ОСОБА_9 в тому, що договір купівлі-продажу автомобіля від 16 червня 2014 року укладений саме на її ім`я і вона була покупцем даного автомобіля, то у разі отримання коштів в борг для придбання автомобіля, у тому числі і з відстроченням платежу, розписку мала б писати саме вона, а не її чоловік, який міг надавати письмову згоду на придбання дружиною автомобіля, у тому числі із відстроченням платежу.

Також колегією суддів врахована позиція відповідача ОСОБА_1 по зустрічних позовах ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , які він визнав у суді першої інстанції та рішення суду не оскаржив.

За таких обставин заявлені позовні вимоги у зустрічних позовах ОСОБА_9 і ОСОБА_6 про стягнення в рівних частках коштів за договором купівлі-продажу автомобіля і за договором позики із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення у вигляді стягнення в повному розмірі грошових коштів за цими договорами із безпосереднього боржника і позичальника - ОСОБА_1 , а в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 - до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про визнання угод частково недійсними та стягнення судового збору в сумі 7165,61 грн.; в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, і в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, скасувати і ухвалити нове рішення в цих частинах.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Будмонтажпроект» про визнання інвестиційного договору №33 від 22 вересня 2015 року та інвестиційного договору №34 від 22 вересня 2015 року недійсними в частині сторони договору та визнання ОСОБА_1 покупцем по інвестиційному договору №33 від 22 вересня 2015 року, укладеним з ТОВ «Будмонтажпроект», та інвестиційному договору №34 від 22 вересня 2015 року, укладеним з ТОВ «Будмонтажпроект», відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу автомобіля, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_9 42 200,00 доларів США, що еквівалентно 1 090 870,00 грн. на момент пред`явлення позову, неоплаченого залишку за договором купівлі-продажу від 16 червня 2014 року автомобіля TOYOTA Land Cruiser 200, днз. НОМЕР_1 , та судовий збір у розмірі 6 400 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 45 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 192 500,00 грн. неповернутого боргу та судовий збір розмірі 6 400,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Оніщук
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2019 року