Справа № 133/3100/18
Провадження № 22-ц/801/920/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуСправа № 133/3100/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Ковальчука О. В.., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач( особа, яка подала апеляційну скаргу): ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року, постановлене у складі судді Сєчка В. Л., в м. Козятин, дата складення повного тексту судового рішення 01 березня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

11 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 190 956,26 грн., моральної шкоди в сумі 25 000 грн., також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Поданий позов мотивовано тим, що 10 жовтня 2018 року приблизно о 18 годин 25 хвилин в с. Кашперівка, Козятинського району Вінницької області на автомобільній дорозі Ружин - Бердичів, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «МАЗ-543205-226», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості для руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із автомобілем «Тоуоtа Саmry 2.4», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. 121, 13,1 ПДР., в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Автомобіль відповідача «МАЗ -543205-226», д.н. НОМЕР_1 не застрахований у страховій компанії. Відповідно до звіту №2642 про оцінку автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» д.н.з. НОМЕР_2 від 18.10.2018 майнова шкода , завдана йому в наслідок ДТП становить 190956,26 грн., що становить ринкову вартість автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» на момент проведення експертизи без врахування аварійних пошкоджень. Розмір моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок пошкодження автомобіля та відмови відповідача відшкодувати збитки в добровільному порядку, визначає в сумі 25 000 грн, оскільки в результаті ДТП він переніс хвилювання, з`явилася нервозність, неспокій, безсоння, це вплинуло на стосунки в сім`ї, призвело до вимушених негативних змін у життєвих стосунках змусило прикладати додаткові та зусилля для відновлення попереднього стану. Моральну шкоду оцінює у 25 000 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 190 956 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість ) гривень 26 копійок завданої матеріальної шкоди, 10 000 (десять тисяч) гривень завданої моральної шкоди, 1 100 (одну тисячу сто) гривень витрат по оплаті експертизи, 2 614 (дві тисячі шістсот чотирнадцять ) гривень 36 копійок судового збору. Відмовлено в стягненні коштів на правничу допомогу.

Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена відповідно до постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року, згідно Звіту № 2642 про оцінку автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» д.н. з. НОМЕР_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» перевищує ринкову вартість ідентичного, технічно справного автомобіля (вартість збитків), автомобіль є фізично знищеним, тому з відповідача слід стягнути ринкову вартість пошкодженого автомобіля

З постановленим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 не погодився та 26 березня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , тому, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без належного повідомлення ОСОБА_2 , не було вирішено питання про призначення судово-авто-товарознавчої експертизи. Вважає, що його не визнано винуватим за ст. 124 КУпАП, згідно постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року. Стверджує, що з місця ДТП автомобіль «Toyota Camry 2,4» поїхав своїм ходом, а також те, що висновок Звіту №2642 від жовтня 2018 року не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінці колісних транспортних засобів затвердженої Наказом МЮ України та ФДМ № 142/5/2092 зареєстрованого за № 1074/8395 від 24.11.2003 року і вважає, що він не може бути належним доказом завданого розміру збитків. Наголошує, що суд першої інстанції задовольняючи позов безпідставно стягнув з нього судові витрати.

24 квітня 2019 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Маліцького М. В., подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року та просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

26 квітня 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій наголошує, що до заподіяння шкоди ОСОБА_1 ніякого відношення не має. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи ухвалюючи рішення та не дотримався вимог ст. 53 та ст. 263 ЦПК України, тому вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Пилипенко В. П. подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав. Представник позивач адвокат Маліцький М. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що в ній не наведено передбачених законом підстав для скасування рішення суду.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, Вінницької апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини:

- 12 листопада 2018 року Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а. с. 29);

- Згідно Звіту № 2642 від 18 жовтня 2018 року про оцінку автомобіля «Toyota Camry 2.4», здійсненого ТОВ «Есперт Авто», матеріальний збиток, завданий власникові вказаного автомобіля державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, розрахованого без врахування коефіцієнта фізичного зносу і складає: 190 956,26 грн.(а. с.8-12);

- Автомобіль «Тоуоtа Саmry 2.4», д.н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 на праві особистої власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ( а. с. 105).

- Автомобіль «МАЗ», д.н.з. НОМЕР_4 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 . Цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу на момент ДТЬП застрахована не була.

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В силу ч.5 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року встановлено, що 10 жовтня 2018 року приблизно о 18 годин 25 хвилин в с. Кашперівка, Козятинського району Вінницької області на а/д Ружин -Бердичів, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «МАЗ-543205-226», д.н. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості для руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із автомобілем «Тоуоtа Саmry 2.4», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13,1 ПДР, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Цією ж Постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (а. с. 29).

Тому суд першої інстанції, взявши до уваги факт дорожньо-транспортної пригоди та причетність до неї ОСОБА_2 , дійшов вірного висновку, що саме він як особа яка керувала транспортним засобом і з чиєї вини сталася дорожньо-транспортна пригода та цивільно-правова відповідальність якої не була застрахована, - має нести відповідальність перед позивачем за спричинену йому шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що в постанові Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року в резолютивній зазначено, що ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, а отже, як стверджує відповідач, його не притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 124 КУпАП, спростовуються тим, що зі змісту Постанови чітко вбачається, що вона ухвалена з приводу притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 124 КУпАП: вступна частина, опис фактичних даних, розмір застосованого судом стягнення свідчать про те, що зазначення в резолютивній частині Постанови ч.1 ст. 130 КУпАП замість ч.1 ст. 124 КУпАП є очевидною опискою та не впливає на встановлення факту настання ДТП та винуватості ОСОБА_2 у його настанні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в суді першої інстанції не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року (а. с. 38), справа була призначена до розгляду без виклику сторін. Слід зазначити, що судом дотримані вимоги статей 274, 277 при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вирішено клопотання про призначення авто-товарознавчої, яке ним було заявлено, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що таке клопотання ОСОБА_2 не заявлялось, ним було заявлене лише клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, в якому він зазначав що справу слід призначити до розгляду в загальному порядку, так як є необхідність допитати експерта та призначити автотоварознавчу експертизу ( а. с. 46)

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції суми, яка підлягає до відшкодування, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Порядок визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, закріплено в Методиці товарознавчої експертизи оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 4 серпня 2009 року за № 724/16740.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (надалі - Методика).

Як встановлено Зі звіту про оцінку автомобіля № 2642 від 18 жовтня 2018 року, ринкова вартість автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» складає 190 956,26 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 108 089, 04 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу становить 271868,29 грн

Відповідно до пункту 8.2 Методики, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:

а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість,

б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ

в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Тобто в будь-якому випадку вартість матеріального збитку вираховується з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Однак оцінювач (спеціаліст) Сторожук О. С. в Звіті , всупереч положенням пунктів 2.4, 8.2 Методики, зазначив, що автомобіль є фізично знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу дорівнює 271 868,29 грн. та є не меншою ринкової вартості автомобіля 190 956, 26 грн.

Суд першої інстанції не звернув увагу на помилкове тлумачення оцінювачем поняття фізичного знищення автомобіля, що призвело до неправильного вирішення питання про розмір матеріального збитку, який підлягає до стягнення з відповідача.

Відтак, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 108 089,04 грн, а ринкова вартість автомобіля «Тоуоtа Саmry 2.4» складає 190 956,26 грн, підстав вважати що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, є такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (п. 8.2 Методики), - немає.

Питання відшкодування шкоди, спричиненої власнику КТТЗ врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), який згідно з положенням статті 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

У відповідності до статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, в справі що розглядається з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість відновлювального ремонту, з урахуванням зносу, яка складає 108 089, 04 грн. (у відповідності до Звіту), а рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати як таке, що постановлене з невірним застосуванням норм права, що регулюють дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не погоджується з пошкодженнями, описаними оцінювачем, адже огляд автомобіля позивача проведено у відсутність ОСОБА_2 , не може бути взяті судом до уваги, оскільки в Звіті зафіксовано, що дійсно ОСОБА_2 не з`явився на огляд транспортного засобу, однак під Протоколом огляду транспортного засобу наявний підпис ОСОБА_2 , який, як він вказав, він поставив пізніше, однак при цьому будь-яких зауважень щодо Протоколу ним висловлено не було (а.с.16 на звороті).

Стосовно доводів апеляційної скарги про невірність висновків суду першої інстанції про стягнення з нього моральної шкоди, слід зазначити таке:

Згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 гривень не є обґрунтованими і не були доведені позивачем в повному обсязі. Однак, зважаючи на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить позивачу був пошкоджений і це безумовно призвело до певних втрат немайнового характеру, зміну способу життя, висновок суду першої інстанції, враховуючи принцип розумності та справедливості, про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., є вірним та ґрунтується на матеріалах справи та встановлених по справі

Вірним є і висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні з відповідача витрат на правову допомогу, понесених позивачем, виходячи з наступного:

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки позивачем не було надано договір доручення про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), тому висновок суду першої інстанції про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є вірним та в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 частково знайшли своє підтвердження, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 190 956 гривень 26 копійок завданої матеріальної шкоди слід скасувати як таке що постановлене з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини ( стаття 376 ЦПК України), а також в частині розподілу судових витрат ( ч.13 ст. 141 ЦПК України), в решті рішення підлягає залишенню без змін.

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 864 грн 34 к. (квитанції на а.с. 1-2) та оплати за проведення та виготовлення Звіту оцінки автомобіля в розмірі 1 100 грн. ( квитанція на а.с. 27), тобто всього на загальну суму 3 964,34 грн.. Позивачем було заявлено до стягнення 215 956,26 грн, до задоволення підлягає 118 089 грн 04 к., тобто 56,6% від заявленої суми. Відтак понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до суми задоволених вимог, що становить 2 167 грн 70 к.(2 864,34 х 56,6%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 18, 367, 374, 376, 381-384, 432 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 190 956 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість ) гривень 26 копійок завданої матеріальної шкоди та в частині розподілу судових витрат скасувати та в цій частині постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 108 089 (сто вісім тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 04 копійки завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 167 (дві тисячі сто шістдесят сім) гривень 70 копійок понесених ним судових витрат.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десяти тисяч) грн моральної шкоди та в частині відмови в задоволенні стягнення витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис О. С. Панасюк

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.