Справа № 307/442/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря Балаж Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Тячівського районного суду від 22 червня 2018 року (у складі судді Бобрушко В.І.) за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» і приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у лютому 2018 р.

Просила визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований за №10217 від 26 жовтня 2017 р., щодо стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 95 743,42 доларів США, що за курсом 25,63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.08.2017 р. складає 2 453 903,86 грн. і витрат за вчинення виконавчого напису в сумі 1 800 грн., таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог указала, що Тячівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого напису №10217, виданого 26.10.2017 р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в сумі 2 455 703,86 грн. Оскаржуваний виконавчий напис учинено на підставі кредитного договору № MKH0GA від 26.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, що спірний виконавчий напис учинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій, а відповідач пропустив строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису.

Рішенням Тячівського районного суду від 22 червня 2018 р. позов задоволено: виконавчий напис, учинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 26 жовтня 2017 р., зареєстрований в реєстрі за №10217, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 95 743,42 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 453 903,86 грн. заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 р. за №MKM0GA та 1 800 грн. витрат за вчинення виконавчого напису - визнано таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-Банком були надані нотаріусу всі, передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі: кредитний договір, виписку з особового рахунку, письмову вимога банку про усунення порушення та докази її направлення;

-сторони домовилися про збільшення строку позовної давності за усіма зобов`язаннями до 5 р., у зв`язку з чим виконавчий напис видано в межах виникнення права вимоги з урахування обумовленої сторонами позовної давності, а саме: дати здійснення останнього погашення по кредиту - 03.04.2013 р., дати кінцевого погашення зобов`язання - 24.03.2028 р., і дати отримання позичальником повідомлення про порушення зобов`язання - 27.08.2013 р.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд дійшов висновку, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не звернуто уваги на пропуск строків, оскільки з дня виникнення права вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) минуло більше року.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність установленим обставинам, що мають значення для справи, належно оціненим доказам, нормам процесуального та матеріального права.

При цьому судом першої інстанції було встановлено, що згідно з кредитним договором від 26 березня 2008 р. №MKM0GA ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 62326,80 доларів США.

Відповідно до письмової вимоги від 8 серпня 2013 р. №30.1.0.0/2-393 Банк повідомив ОСОБА_1 як позичальника про необхідність повернення кредиту згідно з кредитним договором від 26 березня 2008 р. №MKM0GA у тридцятиденний строк із дня отримання вимоги.

Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 26 жовтня 2017 р. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10217, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 95 743,42 (дев`яносто п`ять тисяч сімсот сорок три) доларів США, що за курсом НБУ становить 2 453 903,86 (два мільйони чотириста п`ятдесят три тисячі дев`ятсот три) грн. заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 р. №MKM0GA та 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. витрат за вчинення виконавчого напису. При цьому строк, за який проводиться стягнення за вказаним виконавчим написом нотаріуса з 26 березня 2008 р. по 15 серпня 2017 р.

У судовому засіданні встановлено, що в тексті оспорюваного виконавчого напису зазначена розшифровка сум, із яких складається указана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2008 року за № MKM0GA у розмірі 95743, 42 доларів США, що за курсом НБУ становить 2 453903,86 грн., а саме: 41149,67 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 21984,54 доларів США - заборгованість за відсотками, 899,97 доларів США - заборгованість із комісії, 27140,74 доларів США - заборгованість по пені, 9,75 доларів США - штраф (фіксована частина), 4558,75 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості). Також зазначено строк, за який проводиться стягнення (із 26.03.2008 р. по 15.08.2017 р.), тобто 9 років та 5 місяців.

Таким чином, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріусом не звернуто уваги на пропуск строків, оскільки з дня виникнення права вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) минуло більше року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом із порушенням вимог діючого законодавства.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Із огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Як видно з матеріалів справи 08.08.2013 р. ОСОБА_1 було надіслано вимогу про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також відсотків, комісії та штрафних санкцій, нараховані на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги (а.с.10). При цьому Банком указано, що сума простроченої заборгованості ОСОБА_1 складає 5 874,75 доларів США. Будь-яких інших сум кредитної заборгованості, її складових, Банком у цій вимозі не вказано.

Натомість, учиняючи виконавчий напис у 2017 р. (після спливу 4 р. від дня надіслання вимоги боржнику) нотаріус стягує із боржника заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2008 року за №MKM0GA в розмірі 95743,42 долари США, що за курсом НБУ становить 2 453903,86 грн., а саме: 41149,67 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 21984,54 доларів США - заборгованість за відсотками, 899,97 доларів США - заборгованість з комісії, 27140,74 доларів США - заборгованість по пені, 9,75 доларів США - штраф (фіксована частина), 4558,75 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості).

Таких сум у вимозі від 08 серпня 2013 р. не було, відтак уже не може йти мови про безспірність суми заборгованості, оскільки у вимозі була вказана лише сума простроченої заборгованості в розмірі 5 874,75 доларів США, однак виконавчим напис учинений на значно більший розмір суми заборгованості.

Також належить відмітити, що матеріали справи взагалі не містять доказів, чи направлялася така вимога боржнику взагалі, та чи була нею отримана.

У виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності (з 26 березня 2008 р. по 15серпня 2017 р.), тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років, а також нотаріус вирішив стягнути з відповідача одночасно пеню та штрафи за порушення боржником грошового зобов`язання, що не відповідає вимогам статті 61 Конституції України.

Відтак, довід апеляційної скарги про те, що Банком було надано нотаріусу всі передбачені законодавством документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості, у тому числі: кредитний договір, виписку з особового рахунку, письмову вимогу Банку про усунення порушення та докази її направлення, не заслуговує на увагу як суперечний обставинам справи та письмовим доказам.

Довід апеляційної скарги про те, що сторони домовилися про збільшення строку позовної давності за усіма зобов`язаннями до 5 р., у зв`язку з чим виконавчий напис видано в межах виникнення права вимоги з урахуванням обумовленої сторонами позовної давності, а саме: дати здійснення останнього погашення по кредиту - 03.04.2013 р., дати кінцевого погашення зобов`язання - 24.03.2028 р. і дати отримання позичальником повідомлення про порушення зобов`язання - 27.08.2013 р., не має жодного правового значення для суті спірних правовідносин, оскільки визначальним моментом спірних правовідносин є питання безспірності суми кредитної заборгованості.

Також Банк стверджує про те, що позичальник отримав повідомлення про порушення зобов`язання 27.08.2013 р., однак відповідний письмовий доказ відсутній у матеріалах справи.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанціїі не заслуговують на увагу як необґрунтовані та суперечні обставинам справи, встановленим у ході судового розгляду, письмовим доказам і належним до застосування нормам матеріального права.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 22 червня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 19 червня 2019 року.

Судді: