Ухвала

23 травня 2019 року

м. Київ

справа № 306/250/17

провадження № 61-9222ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору, про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», в якому просив суд визнати недійсним кредитний договір від 28 вересня 2007 року № 72809/1, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит в розмірі 20 000,00 доларів зі строком погашення 27 вересня 2027 року та сплатою за користування кредитом 12 % річних; визнати недійсним договір іпотеки від 01 жовтня 2007 року про передачу в іпотеку незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , який укладений на забезпечення виконання зобов`язань за оспорюваним кредитним договором.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним п. 1.4.1. кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 72809/1, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, згідно з яким встановлено умову договору щодо обов`язку сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 1 009,00 грн одразу після укладення та підписання цього договору.

Визнано недійсним п. 1.4.4. кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 72809/1, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України», з одного боку та ОСОБА_1 з іншого, в частині встановлення умови договору щодо обов`язку сплати банку комісійної винагороди за надання інформаційно-консультаційних послуг щодо порядку кредитування, оформлення документів, роз`яснення діючих вимог щодо кредитування, експертизу документів, наданих для отримання кредиту.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року в частині задоволення позову щодо визнання недійсними п. 1.4.1. та п. 1.4.4. кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 72809/1, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у даних вимогах ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

02 травня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, скасувати постанову апеляційної інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним кредитного договору від 28 вересня 2007 року № 72809/1, за умовами якого банк зобов`язався надати кредит в розмірі 20 000,00 доларів; визнання недійсним договору іпотеки від 01 жовтня 2007 року про передачу в іпотеку незакінченого будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , який укладений на забезпечення виконання зобов`язань за оспорюваним кредитним договором.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2019 року становить 960 500,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору, про визнання недійсним договору іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько