Постанова

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 274/6061/14-ц

провадження № 61-35792св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», яка підписана представником Шахрай Оксаною Анатоліївною, на постанову апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 52107С126. За умовами договору позичальнику було надано кредит у сумі 31 450,00 доларів США з кінцевою датою погашення 16 жовтня 2028 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: LIBOR (12т) + 7, 10 % річних, але не менше 12,50 % річних.

Починаючи з березня 2009 року ОСОБА_1 не сплачував кошти на погашення боргу за кредитом та відсотками. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року в розмірі 258 694, 87 грн, в тому числі 29 328,40 доларів США - заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні - 232 427,57 грн), 2832,58 доларів США (в еквівалентному відношенні - 22 448,20 грн) - заборгованість по процентам, 61,10 доларів США (в еквівалентному відношенні - 484,22 грн) - прострочені відсотки, пеня - 3 334, 88 грн. Рішення суду не виконано.

Станом на 17 жовтня 2016 року заборгованість за процентами по договору за період з 07 квітня 2010 року по 17 жовтня 2016 року становить: 24 291,43 долари США. За період з 05 листопада 2013 року по 05 листопада 2014 року пеня за порушення строків погашення процентів за договором становить 36 326,48 грн, за порушення строків погашення кредиту 70 34,28 грн, а всього 106 674,76 грн.

Банк, з урахуванням уточнення позовних вимог у жовтні 2016 року, просив стягнути з ОСОБА_1 :

24 291,43 доларів США заборгованості по процентам;

106 674,76 грн пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання кредитного договору удаваним.

Зустрічний позов мотивований тим, що 24 жовтня 2007 року між ним та банком, укладено кредитний договір № 52107С126. За умовами цього договору банк зобов`язався надати йому кредит у сумі 31 450 доларів США, з кінцевою датою погашення 16 жовтня 2028 року для оплати придбання нерухомого майна - двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно пункту 2.3.1 кредитного договору кредит надається в готівковій формі.

ОСОБА_1 вказував, що він зобов`язався повернути отримані кошти, сплативши відсотки за користування кредитом. Хоча валютою кредиту були долари США, в дійсності він отримав кредит у гривні у сумі 158 822,50 грн. Про це, серед іншого, свідчить і цільове використання кредиту - оплата придбання нерухомого майна, вартість якого виражена у національній валюті у розмірі 186850,00 грн. Окрім того, у пункті 2.1.2 кредитного договору вказано, що за придбання квартири за рахунок власних коштів він сплатив авансовий платіж у сумі 28 027,50 грн.

ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року, укладений між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в частині визначення валюти кредитування - долар США удаваним та укладеним в національній валюті України - гривні.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2015 року, позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено. Звернуто стягнення на квартиру ОСОБА_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (що є предметом іпотеки на підставі іпотечного договору № 52107Z126 від 24 жовтня 2007 року), шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», на дату проведення прилюдних торгів, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 621 047,30 грн., яка складається з процентів у розмірі 18 181,35 доларів США, що еквівалентно 514 372,54 грн. за курсом Національного банку України станом на 25 лютого 2015 року, та пені у розмірі 106 674,76 грн, за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року, перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів мотивовані тим, що наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб і відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, про які просив відповідач.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 15 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що зверненню стягнення на предмет іпотеки має передувати визначення суми заборгованості. Так, заперечуючи проти позову, відповідач подав розрахунок заборгованості, складений ним, заяву про зменшення пені та заяву про застосування позовної давності. Суди не врахували, що правове значення для переривання перебігу позовної давності мають ті дії, які свідчать про визнання боргу, про стягнення якого просить позивач. Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суди не зазначили початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» борг за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року: за відсотками за період з 06 листопада 2011 року до 17 жовтня 2016 року у розмірі 18 411,73 доларів США та пеню в розмірі 106 674,76 грн. У задоволенні іншої частини вимог первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк мав право на укладення кредитного договору та на надання кредиту позичальнику у доларах США. Після укладання оспорюваного договору ОСОБА_1 виконував його умови, сплачуючи внески в рахунок погашення кредиту у доларах США, а отже, визнавав дійсність договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що укладанням кредитного договору сторони приховували укладання іншого виду договору. Обов`язків з погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, ОСОБА_1 належним чином не виконує. Оскільки з травня 2010 року ОСОБА_1 грошових коштів на погашення боргу за кредитом за відсоткам не вносив, а з позовом банк звернувся 05 листопада 2014 року, у задоволенні позову про стягнення відсотків за період з 07 квітня 2010 року по 05 листопада 2011 року суд відмовляє за пропуском позовної давності. Заборгованість підлягає стягненню за період з 06 листопада 2011 року по 17 жовтня 2016 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року у частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків та пені за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року та судового збору скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Оскаржена постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною статті 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково. Відтак, пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору. Ухвалення судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення. Волевиявлення сторін при укладенні кредитного договору було вільним, ОСОБА_1 повністю усвідомлював умови кредитування та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США, що не суперечить законодавству, оскільки банк має ліцензію на здійснення валютних операцій, а тому мав право на укладення кредитного договору у іноземній валюті.

Аргументи учасників справи

У травні 2018 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подало касаційну скаргу, яка підписана представником Шахрай О. А. , у якій просило оскаржену постанову скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову про стягнення відсотків у розмірі 18 411,73 доларів США і пені в розмірі 106 674,76 грн, та залишити в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно умов кредитного договору він діє до повного виконання договору. Протягом всього періоду користування коштами без обмежень кредитор має право нараховувати проценти та пеню.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору удаваним рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

У липні 2018 року ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу в якому просив залишити касаційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що кредитний договір припинив свою дію з моменту направлення вимоги про дострокове погашення кредиту в 2009 році, тому відсутні підстави для нарахування відсотків та пені. Кредит було видано у гривні.

У серпні 2018 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надіслало відповідь на відзив, в якому зазначило, що нараховувати проценти та пеню банк має право до повного виконання договору. Кредит було видано у доларах США.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційний суд встановив, що 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 52107С126, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 31 450 доларів США зі сплатою 12,50% річних з кінцевим терміном повернення 16 жовтня 2028 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між його сторонами 24 жовтня 2007 року укладений іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , яка є його власністю на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 вересня 2012 року у справі № 2-162/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року, в розмірі 258 694,87 грн, в тому числі: 29 328,40 доларів - заборгованість по кредиту (в еквівалентному відношенні - 232 427,57 грн.), 2 832,58 доларів (еквівалент - 22 448,2 грн) - заборгованість по процентам, 61,10 доларів (еквівалент 484,22 грн) прострочених відсотків, пеня -3 334,88 грн. Вказане рішення відповідачем не виконане.

У справі № 2-162/11 судом встановлено, що в квітні та в липні 2009 року ОСОБА_1 позивачем направлялися вимоги про сплату заборгованості та пені за порушення умов кредитного договору, які залишені без задоволення. Відповідач не виконує умови кредитного договору з березня 2009 року, розмір заборгованості не оспорює, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплату відсотків та інших передбачених договором платежів.

Апеляційним судом встановлено, що заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07 квітня 2010 року по 17 жовтня 2016 року становить 24 291,43 доларів США, пеня за період з 05 листопада 2013 року по 05 листопада 2014 року за порушення строків погашення процентів становить 36 326,48 грн, пеня за порушення строків погашення кредиту - 70 348,28 грн.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову у частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків та пені за кредитним договором № 52107С126 від 24 жовтня 2007 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», яка підписана представником Шахрай Оксаною Анатоліївною, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Житомирської області від 18 квітня 2018 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель