Справа № 488/4419/17
Провадження № 22ц/812/1174/19 Головуючий у 1-ї інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Шаманської Н.О., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Селіщева Л.І. в місті Миколаєві об 14 годині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк»)

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 46 759 грн. 32 коп. простроченої заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальниця ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з нею 15 березня 2013 року кредитного договору за банківською карткою шляхом акцептування банком пропозиції відповідача як клієнта у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, а тому він має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням відсотків, які він нарахував станом на 6 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 просила відмовити банку у стягненні простроченої заборгованості за пропуском позовної давності та нарахування ним розміру боргу, якій є значно завищеним.

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2019 року позов банка задоволено, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 46 759 грн. 32 коп. загальної суми боргу, яка складається з 30 261 грн. 31 коп. простроченого тіла кредиту та 16 498 грн. 01 коп. прострочених відсотків, на користь банка також стягнуто судові витрати у розмірі 1 600 грн..

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовував його тим, що банком не пропущена позовна давність, внаслідок чого він звернувся із позовом до суду в межах такого строку. В той же час відповідач отримавши кредитний ліміт своєчасно не виконала свої зобов`язання, та станом на жовтень 2017 року борг у повному обсязі не погасила.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні вимог банку.

Вказувала на те, що судом проігнорована її заява про застосування позовної давності, не витребувано розрахунок заборгованості із визначенням платежів, які вона здійснила на погашення боргу, та невірно стягнута неустойка.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 5 липня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав.

Так, зміст заяви №002-14544-150513 щодо відкриття карткового рахунку шляхом акцептування банком пропозиції відповідача як клієнта від 15 травня 2013 року, перелік тарифів на обслуговування тарифного пакету «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», в яких відповідач ОСОБА_1 стверджувала про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, підписані сторонами. За цим договором банк надав кредит шляхом відкриття Держателю платіжної картки відновлювальної кредитної лінії з лімітом на суму 27 500 грн. строком 364 календарних днів, за користування якою відповідач повинна сплатити відсотки в розмірі 48% річних, щомісячну плату за обслуговування кредиту в розмірі 9 грн. 90 коп., а також пеню за порушення умов зобов`язань (а.с.5-8).

Вказаний договір складається із заяви позичальника на ім`я кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Пунктом 2.4 сторони погодили строк дії зобов`язань, за яким кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється 364 календарних дні. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається, після спливу строку надання попередньої, на умовах погодженими сторонами у цій пропозиції, та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції. Відповідач підтвердив свою згоду на такі умови, що підтверджено її підписом у заяві (а.с.5).

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 , ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на 6 жовтня 2017 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає 46 759 грн. 32 коп. (30 261 грн. 31 коп. простроченого тіла кредиту та 16 498 грн. 01 коп. прострочених відсотків).

Разом з тим, зі змісту договору, тарифного плану і розрахунку заборгованості убачається, що кредитором вказана заборгованість нарахована поза межами закінчення строку дії договору (а.с.4, 91-120).

Так, за наведеними розрахунками слідує, що відповідач використовувала кредитний ліміт у встановлений договором строк до 15 травня 2014 року, після чого продовжила його використання до 6 жовтня 2014 року, внаслідок чого договір був пролонгований сторонами на новий строк - до 15 травня 2015 року.

У подальшому позичальник кредитний ліміт не використовувала, зняття готівки не здійснювала, а тільки вносила платежі на погашення боргу, що виник (а.с.4, 60-74).

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що строк дії договору сплив 16 травня 2015 року і підстав для нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, після цієї дати немає.

Такий висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками про правильне застосування норм права викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12.

Так Великою Палатою визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.

Тому за наданими банком розрахунком та копіями платіжних документів відповідача, є усі підстави для нарахування заборгованості станом на травень 2015 року, яка складає 29 481 грн. 72 коп. простроченого тіла кредиту та 2 508 грн. 96 коп. прострочених відсотків, а всього на загальну суму 31 990 грн. 68 коп..

У такому розрахунку колегією суддів враховані усі платежі, які були здійснені відповідачем у погашення боргу за цим договором, які також зазначені у первісному розрахунку, здійсненому позивачем, аж до 2-5 жовтня 2017 року (а.с.4, 60-74) .

За такого, доводи відповідача, що банком не враховані у повному обсязі платіжні документи, за якими нею частково сплачено борг, є такими, що суперечать матеріалам справи.

В той же час, сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками розрахована спочатку позивачем, а у подальшому колегією суддів в межах позовної давності.

Підстав для застосування до правовідносин, які виникли між сторонами позовної давності немає, так як після закінчення строку дії договору у травні 2015 року, банк своєчасно звернувся до суду з позовом у листопаді 2017 року, а відповідач, здійснюючи платежі з метою погашення кредитного боргу у подальшому переривала перебіг позовної давності (статті 257, 264 ЦК України).

Отже, установивши такі факти, суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин, але помилково не врахував правові норми, що підлягають застосуванню в частині строків виконання зобов`язань, та відповідні положення договору і переліку тарифів надання банківських послуг й необґрунтовано задовольнив позов банку у повному обсязі.

За такого, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, за яким позов банка слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на його корить 31 990 грн. 68 коп. загальної суми боргу.

Підстав для зменшення неустойки та врахування доводів апеляційної скарги в цій частині немає, так як банком таких вимог не заявлялося, та судами не розглядалося.

Виходячи із положень, передбачених статтею 141 ЦПК України, обсягу задоволених позовних вимог банку та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції слід змінити і в цій частині, стягнувши з відповідача на користь банку 1 070 грн. 61 коп. сплаченого ним судового збору за розгляд справи у першій інстанції, а також з банку слід стягнути на користь відповідача 794 грн. 09 коп. судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2019 року змінити, задовольнив позов ПАТ «Дельта Банк» - частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 31 990 грн. 68 коп. загальної суми заборгованості за договором-заявою №002-14544-150513 від 15 травня 2013 року, яка складається з: 29 481 грн. 72 коп. простроченого тіла кредиту та 2 508 грн. 96 коп. прострочених відсотків.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 1 070 грн. 61 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 794 грн. 09 коп. судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський Н.О. Шаманська