Справа №461/2544/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року. м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.

з участю:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області 30.10.2008 року, РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Уманським МВ ЛМУ в Черкаській області 01.11.2001 року, РНОКПП НОМЕР_4 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

В обгрунтування поданої позовної заяви покликається на те, що 05.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб.

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 , " ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що відносини з відповідачем поступово почали руйнуватись із серпня 2017 року через зміну ставлення відповідача до позивача. Через повну байдужість до позивача чоловіка, його безвідповідальне ставлення до потреб їхньої сім`ї, неможливість її забезпечити та його небажання знайти порозуміння зі позивачем часто почали виникати суперечки та конфлікти, свідками чого ставали їхні діти. Через такі відносини між позивачем та відповідачем були втрачені всі духовні зв`язки, почуття взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, що стало просто нестерпним для позивача, і в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Усі намагання зберегти сім`ю виявились марними, коли чоловік почав піднімати на мене руку та зловживати алкоголем, після чого було прийняте остаточне рішення про розлучення. На даний час між позивачем та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться та вони проживають окремо, позивач з дітьми проживають у Львові, а чоловік - у місті Умань більше шести місяців. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам, оскільки кожен з них перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншими людьми. За таких обставин позивач вважає, що нормальні шлюбні відносини між ними вже не можуть бути поновлені, подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними абсолютно неможливим. Усі спроби знайти порозуміння між ними вичерпані, тому підстав для примирення позивач не вбачає.

Крім цього, позивач зазначає те, що їхні малолітні діти: ОСОБА_4 , який народився " ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , є здібними та різносторонніми і для розвитку своїх здібностей щомісячно відвідують секцію танців, а саме Клуб спортивного танцю «Діадема» Львівського обласного осередку ВФСМ Всеукраїнської федерації спорту та мистецтв вартість чого становить 500 грн. щомісячно без врахування вартості сценічного одягу та взуття та витрат за участь у змаганнях. Також ОСОБА_5 відвідує садок, що теж потребує щомісячних витрат, а тому просить стягувати з ОСОБА_3 , аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, 00 копійок, щомісячно, тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Проте, 28.05.2019р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, однак не погоджується з доводами позивача щодо підстав розірвання шлюбу.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, то відповідач не заперечує, що з нього може бути стягнуто аліменти у розмірі не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1013,50 грн., а не в розмірі, як просить позивач 4000,00 грн., тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши інші матеріали справи в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

У відповідності до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Суд встановив, що 05 вересня 2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 05.09.2008 року, актовий запис за № 2423 /а.с.16/.

У шлюбі народилось двоє дітей, а саме: ОСОБА_4 , який народився " ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 25.06.2009 року, актовий запис № 3679/а.с.11/; ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 24.12.2013 року, актовий запис № 5151. /а.с.10/.

Відносини позивача з відповідачем поступово почали руйнуватись із серпня 2017 року через зміну ставлення відповідача до позивача. Через повну байдужість чоловіка, його безвідповідальне ставлення до потреб їхньої сім`ї, неможливість її забезпечити та його небажання знайти порозуміння зі позивачем часто почали виникати суперечки та конфлікти, свідками чого ставали їхні діти. Через такі відносини між позивачем та відповідачем були втрачені всі духовні зв`язки, почуття взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, що стало просто нестерпним для позивача, і в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час між позивачем та відповідачем фактично припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться та вони проживають окремо, позивач з дітьми проживають у Львові, а чоловік - у місті Умань більше шести місяців. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить їхнім інтересам. Усі спроби знайти порозуміння між позивачем та відповідачем вичерпані.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо з серпня 2017 р. не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Спору щодо майна не має.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, сторони подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, тому суд доходить до висновку про розірвання шлюбу, який був укладений 05.09.2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, 00 копійок, щомісячно, тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 , щомісячно відвідує секцію танців, а саме Клуб спортивного танцю «Діадема» Львівського обласного осередку ВФСМ Всеукраїнської федерації спорту та мистецтв, що стверджується копіями дипломів додаються. /а.с.12-14/.

Як зазначає позивач, малолітня ОСОБА_5 відвідує садок, що теж, потребує щомісячних витрат. Навчання в приватних навчальних закладах вимагає додаткових майнових витрат на оплату тренувань, купівлю сценічного одягу, оплату участі у конкурсах та змаганнях тощо, що теж є істотним при визначенні необхідного матеріального забезпечення дітей.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить 1013,50 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує, щодо сплати аліментів у розмірі не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1013,50 грн., а не в розмірі, як просить позивач 4000,00 грн., тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття. При цьому, відповідачем не надано жодного доказів про його неспроможність оплачувати аліменти у сумі 4000,00 грн., тобто по 2000, 00 грн. кожній дитині.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Тому з відповідача слід стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, 00 копійок, щомісячно, тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття.

Згідно ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 141, 258-259, 263-265, 430 ЦПК України, ст.ст. 112, 114, 141, 180, 182, 184, 191 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 05.09.2008 року, актовий запис за № 2423.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Уманським МВ ЛМУ в Черкаській області 01.11.2001 року; РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , " ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , " ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, 00 копійок, щомісячно, тобто по 2000 (дві тисячі) гривень, 00 копійок кожній дитині, з урахуванням індексації, починаючи з 10.04.2019р. до досягнення ними повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серія НОМЕР_3 , виданий Уманським МВ ЛМУ в Черкаській області 01.11.2001 року; РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 03.06.2019 р.

Суддя О.Р. Юрків.