КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/4307/19 головуючий у суді І інстанції: Зотько Т.А.
провадження №22-ц/824/8325/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Зотько Т.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежуваного припису,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежуваного припису, обґрунтовуючи її тим, що вона є розлученою із заінтересованою особою у справі - ОСОБА_2 , 18 років. Від шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_3 .. Заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_2 мають квартиру, що належить їм на праві часткової власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 систематично застосовує фізичне насильство відносно ОСОБА_1 та морально її принижує. Заявник неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про відкриття кримінального провадження. Крім того, заявник вимушена проживати не у своїй квартирі, а в квартирі своєї матері, яка наразі вимагає капітального ремонту. Син вимушений проживати в селі, без належних умов. Указані обставини зумовлені агресію заінтересованої особи - ОСОБА_2 . З кімнат, якими мають користуватися заявник та її син, колишнім чоловіком ОСОБА_2 викрадено все майно. Заінтересована особа ОСОБА_2 перешкоджає пройти до квартири, перешкоджає користуватися туалетом, кухнею, ванною. Також, ОСОБА_2 вимикає світло, і перекриває воду.

Тому, заявник просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2. перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі обов`язки:

- заборонено ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Узадоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, заявник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги задовольнити. Вказала, що судом першої інстанції не ураховано неможливість заявника та її сина володіти, користуватися і розпоряджатися належними їм частинами квартири.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, заінтересована особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог заяви. Вказав, що суд першої інстанції повинен був визнати докази, надані заявником ОСОБА_1 , недопустимими. Вказав, що жодного разу не був притягнений до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Вказав, що із заявником ОСОБА_1 спілкуватися, вести телефонні розмови, листування, контактувати не бажає.

Відзивів на апеляційні скарги суду апеляційної інстанції надано не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що надані заявником документи не дають підстави вважати, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, а внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. Співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, прийшов до переконання, що є достатніми аргументи заявника для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , а тому наявні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо заборонени ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонени ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб..

Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заявника про заборону ОСОБА_2 перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , та заборону ОСОБА_2. наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , не підлягають до задоволення, оскільки заінтересована особа ОСОБА_2 є власником частки квартири в рівних долях з іншими співвласниками квартири, тому відповідно до вимог Цивільного законодавства не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявника щодо заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що заявник не є працевлаштованою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Відповідно до ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За п.9 ч.1 ст.1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 ., ОСОБА_3 та ОСОБА_2. на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 березня 2000 року, вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 16березня 2000 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №301 (а.с.15).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності та визначення порядку користування спільним майном задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . В іншій частині позову відмовлено (а.с.19-21).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30серпня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року залишено без змін (а.с.24, 25).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визначення порядку користування та володіння спільним майном залишено без задоволення (а.с.22, 23 - зворот).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17травня 2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року залишено без змін (а.с.26, 27 - зворот).

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у містіКиєві Косовського О.Г. від 04 січня 2019 року адресованого ОСОБА_1 . убачається, що згідно обліків інформаційно-аналітичної системи відносно громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2017-2018 року, працівниками Деснянського УП ГУНП у місті Києві за ст.173-2 КУпАП було складено 3 протоколи про адміністративні правопорушення, а саме: протокол №АА 972792 від 14 березня 2018 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП; протокол №ГП 53663 від 12 квітня 2018 року за ч.1 ст. 173-2 КУпАП; протокол №ГП 54365 від 29 вересня 2018 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Зазначені протоколи були направлені до Деснянського районного суду міста Києва для розгляду та прийняття рішення згідно закону (а.с.28).

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у містіКиєві Косовського О.Г. від 03 квітня 2018 року адресованого ОСОБА_1 убачається, що подані нею звернення в період часу з 25квітня 2017 року по 29 березня 2018 року зареєстровані до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Деснянського УП ГУНП у м. Києві, а саме: № 54577 від 25 липня 2017 року; № 81561 від 03 листопада 2017 року; № 81579 від 03 листопада 2017 року; № 86459 від 24 листопада 2017 року; № 10208 від 14 лютого 2018 року; № 10566 від 15 лютого 2018 року; № 10572 від 15 лютого 2018 року; № 13790 від 01 березня 2018 року; № 13832 від 01 березня 2018 року; № 14122 від 03 березня 2018 року (а.с.30).

Згідно з копією листа начальника Деснянського УП ГУНП у місті Києві Косовського О.Г. від 15 травня 2017 року адресованого ОСОБА_1 на її звернення вбачається, що в Деснянському УП ГУНП України у місті Києві зареєстровано наступні звернення:

- ЖЄО № 41082 від 14 червня 2016 року - заява гр. ОСОБА_2 про те, що син ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0007012 від 14 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України;

- ЖЄО № 51055 від 17 липня 2016 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо втрати документів. За результатами перевірки складено висновок від 18 липня 2016 року;

- ЖЄО № 52411 від 23 липня 2016 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо погроз фізичною розправою з боку колишнього чоловіка гр. ОСОБА_2 . За результатами перевірки складено висновок від 23 липня 2016 року;

- ЖЄО № 59175 від 16 серпня 2016 року - заява гр. ОСОБА_3 щодо крадіжки. За результатами перевірки складено висновок від 02 вересня 2016 року;

- ЖЄО № 69464 від 23 вересня 2016 року - заява гр. ОСОБА_3 щодо неправомірних дій батька. За результатами перевірки складено висновок від 13 жовтня 2016 року;

- ЖЄО № 88948 від 09 грудня 2016 року - заява гр. ОСОБА_3 , щодо неправомірних дій батька. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0014518 від 10 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.129 КК України;

- ЖЄО № 1165 від 05 січня 2017 року - заява гр. ОСОБА_1 щодо пошкодження дверей у квартирі колишнім чоловіком. За результатами перевірки складено висновок від 20 січня 2017 року;

- ЖЄО № 26350 від 14 квітня 2017 року - заява гр. ОСОБА_1 , про те, що колишній чоловік ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження. За результатами перевірки прийнято рішення про внесення даного звернення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0004815 від 14 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.31,32).

Відповідно до копії листа начальника Деснянського УП ГУНП у містіКиєві Косовського О.Г. від 01 серпня 2016 року адресованого ОСОБА_1 на її звернення вбачається, що Деснянським УП ГУНП у місті Києві проведено перевірку по заяві ОСОБА_1 . № Р-2326 від 19липня 2016 року, в ході якої встановлено що до Деснянського УП ГУНП у місті Києві не одноразово надходили виклики за адресою: АДРЕСА_1 а саме:

- 25 травня 2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява ОСОБА_1 , яка була зареєстрована до ЖЄО № 35356 про те, що 24травня 2016 року приблизно о 23.00 за адресою АДРЕСА_1 , колишній чоловік таємно вчинив крадіжку її майна та коштів. Повідомлення яке зареєстроване до ЖЄО № 35356 від 25 квітня 2016 року внесено до ЄРДР № 0006104 від 25 травня 2016 року. Триває досудове розслідування;

- 05 квітня 2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 22443 від гр. ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 до квартири зайшла невідома особа. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 22443 від 05квітня 2016 року складено висновок від 13 квітня 2016 року;

- 14 червня 2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява ОСОБА_2 , яка була зареєстрована до ЖЄО № 41082 про те що за адресою АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження. Повідомлення яке зареєстроване в ЖЄО № 41082 від 14 червня 2016 року внесено до ЄРДР № 0007012 від 14 червня 2016 року та прийняте рішення про закриття кримінального провадження відповідно до ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України від 30 червня 2016 року;

- 16 жовтня 2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 43502 від гр. ОСОБА_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 43502 від 16 жовтня 2013 року складено висновок від 25 жовтня 2013 року;

- 11 грудня 2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 52514 від гр. ОСОБА_2 , що за адресою: АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 52514 від 11 грудня 2013 року складено висновок від 21 грудня 2013 року;

- 28 листопада 2013 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 50552 від гр. ОСОБА_2 , що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 50552 від 28 листопада 2013 року складено висновок від 08 грудня 2013 року;

- 25 травня 2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 35449 від гр. ОСОБА_2 , що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з колишньою дружиною та сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 35449 від 25 травня 2016 року складено висновок від 07 червня 2016 року;

- 25 вересня 2014 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 40306 від гр. ОСОБА_2 , що за адресою; АДРЕСА_1 конфлікт з сином. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 40306 від 25 вересня 2014 складено висновок від 30 вересня 2014 року;

- 26 листопада 2015 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 85022 від гр. ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 з колишнім чоловіком. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 85022 від 26 листопада 2015 року складено висновок від 26 листопада 2015 року;

- 19 березня 2016 року до Деснянського УП ГУНП у місті Києві надійшла заява зі служби «102» яка зареєстрована в ЖЄО № 18327 від гр. ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 з колишнім чоловіком. За результатами перевірки матеріалів ЖЄО № 18327 від 19 березня 2016 року складено висновок від 25 березня 2016 року (а.с.33, - зворот).

Згідно з листом начальника Деснянського УП ГУНП в місті Києві Косовського О.Г. від 15 березня 2018 року, адресованого ОСОБА_1 , останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком проведено профілактичну бесіду та складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.34).

Відповідно до листа начальника Деснянського УП ГУНП в місті Києві Косовського О.Г. від 24 березня 2018 року, адресованого ОСОБА_1 , останню повідомлено про те, що з колишнім чоловіком буде проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення протиправних дій відносно ОСОБА_1 (а.с.35).

З копії довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ від 24 липня 2016 року убачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: забій переднього відділу правої стопи. Рекомендовано лікування в поліклініці (а.с.36).

З копії довідки №2241 від 14 квітня 2017 року Деснянського районного травматологічного пункту вбачається, що у ОСОБА_1 наявна травма та проведено огляд черговим лікарем травматологом (а.с.37).

Відповідно до копії довідки №1560 від 14 лютого 2018 року травмпункту Київської міської клінічної лікарні м. Київ ОСОБА_3 встановлено діагноз: закрите пошкодження капсульно-зв`язкового апарата правового колінного суглобу. Рекомендовано подальше лікування (а.с.38).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов вірних висновків за результатами розгляду справи щодо обґрунтування вимог ОСОБА_1 відповідними доказами.

Судом першої інстанції у повному обсязі встановлені обставини, що мають значення для справи, правильно застосовано норми матеріального права, і не порушено норми процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не ураховано неможливість заявника та її сина володіти, користуватися і розпоряджатися належними їм частинами квартири, відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з вимогами ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закон . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до вимог ст.320 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку відповідно до якого кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 є власником частки цієї квартири в рівних долях з іншими співвласниками квартири, тому відповідно до вимог Цивільного законодавства не може бути позбавлений права користування та розпорядження своїм майном, власником якого він є, а тому вимоги у відповідній частині до задоволення не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , про те, що із заявником ОСОБА_1 спілкуватися, вести телефонні розмови, листування, контактувати він не бажає, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки при вирішенні заяви судом першої інстанції було вірно встановлено обставини справи на підставі наданих заявником доказів. Так, про наявність комунікації між заявником та заінтересованою особою свідчать, зокрема копії листів начальника Деснянського УП ГУНП у місті Києві Косовського О.Г., які адресовані ОСОБА_1 .. Тому, доводи ОСОБА_2 не відповідають встановленим обставинам справи.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заяви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «26» червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко