ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2915/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.

секретарі судового засідання Кримчук Я.Р., Расулова А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_22.,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

представник третьої особи - Єлишев К.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У вересні 2017 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 05.07.2011 за № 896, укладеного 23.03.2012 між ОСОБА_5 ,, Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» (далі - КП «Житлоінвестбуд-УКБ») та ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3 , відповідач) щодо передачі у власність майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 , в частині покупця ОСОБА_3 на ѕ частин квартири, переведення прав та обов`язків покупця за даним договором на ѕ частин квартири та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 10.12.2012 на квартиру АДРЕСА_3 , в частині ѕ частин квартири.

Позов обґрунтований такими обставинами.

У 2011 р. позивач вирішила інвестувати в купівлю нерухомості власні кошти, отримані від продажу однокімнатної квартири, що була успадкована після смерті чоловіка, та від продажу власної однокімнатної квартири.

Старша сестра ОСОБА_3 та мати радили позивачу не оформлювати на себе право власності, щоб у випадку розлучення уникнути претензій на квартиру з боку її чоловіка, на що позивач погодилась.

02.03.2011 між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 171 щодо передачі у власність майнових прав на квартиру АДРЕСА_20 . 03.03.2011 позивачем на виконання умов цього договору було перераховано на рахунок КП «Житлоінвестбуд-УКБ» 491 725 грн.

23.03.2012 між ОСОБА_3 , КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ОСОБА_10 було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 02.03.2011 № 171, предметом якого є передача відповідачем своїх прав та обов`язків покупця за договором № 171 новому покупцю ОСОБА_10 . За умовами цього договору новий покупець сплатив первісному покупцю грошові кошти в сумі 491 725 грн.

Отримавши ці кошти, позивач вирішила купити квартиру більшої площі та в цей же день між ОСОБА_5 , КП «Житлоінвестбуд-УКБ» та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 05.07.2011 за № 896, предметом якого є передача ОСОБА_5 . ОСОБА_3 майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 .

Оскільки за умовами цього договору новий покупець ОСОБА_3 сплатила первісному покупцю ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 644 165,28 грн., з яких 491 725 грн. належали позивачу, а 152 440 грн. були сплачені ОСОБА_3 , сторони домовились, що у випадку продажу квартири отримані кошти будуть поділені пропорційно зробленим ними внескам.

10.12.2012 Головним управлінням житлового забезпечення КМДА відповідачу видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Весь цей час позивач з сім`єю проживала у вищевказаній квартирі і сплачувала комунальні платежі, відповідач же в квартирі не була зареєстрована, не проживала і комунальні платежі не сплачувалася. Однак у січні 2017 позивач на ґрунті особистого конфлікту з відповідачем вимушено припинила користуватися квартирою.

Відповідач позов не визнала пославшись на безпідставність позовних вимог та сплив позовної давності і обґрунтувала свої заперечення такими обставинами.

Відповідачу та дочці позивача ОСОБА_12 належала на праві спільної часткової власності трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_5 , яка була придбана у 2009 р. за 675 320,75 грн. У цій квартирі позивачу належало 2/3 частин, а дочці позивача - 1/3 частина.

02.03.2011 ця квартира була продана за 954 000 грн., з яких 636 000 грн. отримала відповідач, а 318 000 грн. - ОСОБА_12

Отримані ОСОБА_12 кошти були інвестовані в будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_6 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 15.06.2012 75/100 частин квартири було зареєстровано за матір`ю сторін ОСОБА_13 , а 25/100 частин - за чоловіком позивача ОСОБА_14 . У 2016 р. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 продали свої частки вищевказаної квартири ОСОБА_12 .

Відповідач же свою частину коштів в сумі 491 725 грн. інвестувала у будівництво двокімнатної квартири в будинку АДРЕСА_4

В подальшому відповідач вирішила придбати трикімнатну квартиру і з цією метою уклала договори, відповідно до умов яких передала свої права і обов`язки покупця двокімнатної квартири новому покупцю ОСОБА_10 та прийняла на себе права і обов`язки первісного покупця трикімнатної квартири ОСОБА_5 , сплативши останній 644 000,28 грн.

10.12.2012 відповідач отримала свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 та зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку.

Відповідач вказує, що кошти, отримані позивачем від продажу квартири АДРЕСА_9 , в сумі 280 275 грн. частково були витрачені на оплату навчання дочки і частково на придбання квартири АДРЕСА_10 грн. і 93 000 грн. відповідно, а решту коштів позивач витратила на прожиття та на свої релігійні вподобання. Кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_11 позивач витратила на прожиття, оскільки з 2009 р. майже півтора року не мала житла і змушена була його орендувати. Відповідач також звертає увагу на те, що тривалий час позивач та її чоловік ніде не працювали і відвідували релігійні секти-церкви, куди систематично вносили гроші на десятини, пожертви, семінари тощо.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

?21.09.2017 позивачем разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 6-7).

?07.11.2017 позивачем подано клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову (т. 1 а.с. 46).

?16.11.2017 позивачем подано заяву про приєднання додаткових доказів (т. 1 а.с. 88-89).

?07.12.2017 позивачем подано клопотання про залучення третьої особи (т. 1 а.с. 61-62).

?07.12.2017 позивачем подано клопотання про приєднання додаткових доказів (т. 1 а.с. 68).

?12.12.2017 позивачем подано заяви про виклик свідків та додаткові докази (т. 1 а.с. 71).

?26.03.2018 позивачем подано відповідь на відзив з додатковими доказами (т. 1 а.с. 180-184).

?18.04.2018 позивачем подано заяви про приєднання додаткових доказів, заперечення на відповідь на відзив та заяву про виклик свідків (т. 1 а.с. 197, 198, 199-202, 203).

?29.05.2018 позивачем подано заяву про припинення повноважень представника (т. 1 а.с. 211).

?10.07.2018 представником позивача подано клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 214).

?16.01.2019 позивачем подано клопотання про приєднання письмових доказів (т. 2 а.с. 4-5).

?21.01.2019 позивачем подано клопотання про приєднання письмових доказів (т. 2 а.с. 6-7).

ІІІ. Процесуальні дії суду.

?13.11.2017 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (т. 1 а.с. 48).

?14.11.2017 постановлено ухвалу про забезпечення позову (т. 1 а.с. 52-53).

?14.12.2017 протокольними ухвалами приєднано до матеріалів справи надані сторонами письмові докази, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про допит свідків, залучено третю особу та відкладено розгляд справи (т. 1 а.с. 158-161).

?09.02.2018 протокольними ухвалами вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та замінено засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, позивача зобов`язано направити третій особі копію позовної заяви з додатками, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи та оголошено перерву в підготовчому засіданні (т. 1 а.с. 175-177).

?18.04.2018 протокольними ухвалами прийнято відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, відмовлено у приєднанні додаткових доказів, частково задоволено клопотання позивача про виклик свідка, закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (т. 1 а.с. 204-206).

?10.07.2018 протокольними ухвалами відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування та приєднання доказів та оголошено перерву в судовому засіданні (т. 1 а.с. 217-219).

?22.10.2018 оголошено перерву в судовому засіданні (т. 1 а.с. 222-223)..

?24.01.2019 протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про приєднання доказів та оголошено перерву в судовому засіданні (т. 2 а.с. 14-15).

?15.02.2019 перенесено розгляд справи у зв`язку з хворобою судді (т. 2 а.с. 18).

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_15 набула у власність Ѕ частину однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_12 (а.с. 96).

Після смерті ОСОБА_15 позивач та її малолітня дочка ОСОБА_12 успадкували по 1/8 частині вищевказаної квартири (т. 1 а.с. 91-92, 93-94). Інша ј частина квартири була успадкована батьками померлого ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Після смерті ОСОБА_16 належну йому частку у вищевказаній квартирі успадкувала дружина.

Продаж цієї квартири було здійснено 01.04.2008 за 373 700 грн. (т. 1 а.с. 95), а відтак позивач за належні їй та її дочці 6/8 частин у проданій квартирі отримала грошові кошти в сумі 280 275 грн.

Позивачу ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_12 також належала на праві спільної власності в рівних частках однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_13 , продаж якої було здійснено 04.09.2009 за 487 200 грн. (т. 1 а.с. 95).

31.07.2009 між ТОВ «Нові пожежні технології» (первісний кредитор), ОСОБА_3 і неповнолітньою ОСОБА_12 (нові кредитори) та АТ ХК «Київміськбуд» (компанія) було укладено договір про відступлення права вимоги № 16-604/У70, предметом якого є передача первісним кредитором новому кредитору за згодою компанії майнових прав на квартиру АДРЕСА_14 (т. 1 а.с. 108).

Згідно з умовами, визначеними п. 2.8. цього договору, компанія за дорученням нових кредиторів зобов`язалась здійснити усі дії, направлені на оформлення на користь нових кредиторів права власності на квартиру в таких долях: ОСОБА_18 . - 2/3, ОСОБА_12 - 1/3.

Вартість придбаних майнових прав за цим договором становила 675 320,75 грн., які були сплачені в повному обсязі, що підтверджується довідкою АТ ХК «Київміськбуд» (т. 1 а.с. 109).

На підставі свідоцтва про право власності від 23.02.2010 ОСОБА_3 та ОСОБА_12 набули право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , у визначених договором частках - 2/3 і 1/3, відповідно (т. 1 а.с. 107).

02.03.2011 ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , яка діяла за згодою матері, здійснили продаж вищевказаної квартири за 954 000 грн. (т. 1 а.с. 112-113). Отже відповідач за належні їй 2/3 частин у проданій квартирі отримала грошові кошти в сумі 636 000 грн., а неповнолітня ОСОБА_12 - 318 000 грн.

02.03.2011 між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» з одного боку та ОСОБА_14 (чоловіком позивача) і ОСОБА_13 (матір`ю сторін) - з іншого, від імені яких діяла ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , з яких ј частину приймає у власність ОСОБА_14 , а ѕ частин - ОСОБА_13 (т. 1 а.с. 119-122).

03.03.2011 позивачем на виконання умов цього договору було перераховано на рахунок КП «Житлоінвестбуд-УКБ» двома платіжними дорученнями відповідно часток співвласників повну вартість майнових прав в сумі 352 440 грн. (т. 1 а.с. 123-124).

На підставі свідоцтва про право власності від 26.06.2012 ОСОБА_14 та ОСОБА_13 набули право власності на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_16 , у визначених договором частках -1/4 і 3/4, відповідно (т. 1 а.с. 125).

Як вбачається з пояснень сторін, у квітні 2016 р. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 відчужили належні їм частки у вищевказаній квартирі на користь ОСОБА_19

02.03.2011 між КП «Житлоінвестбуд-УКБ» (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є продаж продавцем покупцю майнових прав на двокімнатну квартиру АДРЕСА_19 (т. 1 а.с. 137-138).

На виконання умов цього договору 03.03.2011 позивач сплатила за відповідача на рахунок КП «Житлоінвестбуд-УКБ» повну вартість майнових прав в сумі 491 725 грн. (т. 1 а.с. 136, 139).

На підставі договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 02.03.2011 № 171, укладеного 23.03.2012, ОСОБА_3 відчужила свої права та обов`язки покупця за вищевказаним договором новому покупцю ОСОБА_10 за 491 725 грн. (т. 1 а.с. 126-127).

23.03.2012 між ОСОБА_5 (первісним покупцем), КП «Житлоінвестбуд-УКБ» (продавцем) та ОСОБА_3 (новим покупцем) було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 05.07.2011 за № 896, предметом якого є передача первісним покупцем новому покупцю майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 132-133).

Згідно з умовами, визначеними п. 11 цього договору, до його підписання новий покупець сплатив первісному покупцю 644 165,28 грн., що і є повною вартістю майнових прав.

На підставі свідоцтва про право власності від 10.12.2012 ОСОБА_3 набула право власності на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_17 , та зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 28, 29).

22.09.2016 ОСОБА_3 передала спірну квартиру в іпотеку ПАТ «Кредобанк» (т. 1 а.с. 66).

З паспорта позивача та довідки КП «Житло-Сервіс» вбачається, що її місце проживання та місце проживання її чоловіка ОСОБА_14 з вересня 2012 р. зареєстроване у квартирі за адресою: АДРЕСА_16 (т. 1 а.с. 156).

Водночас з пояснень позивача вбачається, що з 2013 р. по січень 2017 р. її сім`я фактично проживала у спірній квартирі і сплачувала за цією адресою комунальні послуги. Вказана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується актом і довідкою, складеними та виданими ОСББ «Урлівська, 23-В», та рахунками на сплату за житлово-комунальні послуги, сплату яких здійснювала ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 30, 31, 75-86).

Оспорюючи право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 та право власності ОСОБА_13 на ѕ частини квартири АДРЕСА_6 , у 2015 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_20 звернулися до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право власності та визнання за ними права власності на вищевказані квартиру та частину квартири (справа № 753/19225/15-ц).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2015 у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_20 відмовлено в повному обсязі (т. 1 а.с. 148-152).

Ухвалюючи вищевказане рішення, суд виходив з того, що позивачами не заявлено вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних квартир та не надано належних доказів фінансування їх купівлі за власні кошти.

Вказане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

V. Оцінка суду.

Даючи оцінку доводам позову про недійсність правочину та порушення оспорюваним договором прав позивача суд керується положеннями цивільного законодавства, які встановлюють умови чинності правочинів, підстави визнання правочину недійсним та визначають правові наслідки недійсності правочинів.

Так, за приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 235 цього Кодексу удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом цієї норми в удаваному правочині воля сторін спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені правочином, а ознакою удаваного правочину є те, що у ньому внаслідок навмисних дій його учасників зовнішнє волевиявлення сторін не узгоджується з їх внутрішньою волею.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку, що хоча закон прямо не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин норми, які регулюють той правочин, який сторони мали на увазі, у разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу є правочином, який спрямований на реальне настання правових наслідків для його сторін, оскільки у зв`язку з його укладенням у покупця виникає обов`язок оплати придбаного товару та набувається право власності на нього.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що ѕ частин майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 було сплачено за рахунок її особистих коштів, а тому відповідна частка квартири є її особистою власністю.

Водночас судом встановлено, що з 644 165,28 грн., сплачених на виконання оспорюваного договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 05.07.2011, 491 725 грн. було сплачено за рахунок коштів, отриманих відповідачем від ОСОБА_10 за договором відчуження майнових прав на двокімнатну квартиру НОМЕР_3 .

Вказана обставина визнається сторонами та підтверджується фактом укладення цих договорів в один і той же день і посвідчення їх одним і тим же приватним нотаріусом.

Недійсним договір про внесення змін до договору купівлі-продажу від 02.03.2011 за № 171 судом не визнавався, ніким не скасовувався, а відтак в силу положень статті 204 ЦК України він є правомірним.

Кошти, за рахунок яких відповідач сплатила вартість майнових прав за квартиру НОМЕР_3 , були отримані нею від відчуження належної їй частки у квартирі АДРЕСА_5 .

Недійсним цей договір також не визнавався, ніким не скасовувався і є чинним.

До того ж матеріальна спроможність відповідача набути спірну квартиру за рахунок особистих заощаджень підтверджується наданими нею доказами, а саме: свідоцтвом про державну реєстрацію її як фізичної особи-підприємця від 17.04.2001; свідоцтвом про сплату єдиного податку; звітами суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку (т. 1 а.с. 144, 145, 146, 147).

З договорів про надання інформаційно-посередницьких послуг, укладених 16.03.2012 між ТОВ «Кэпитал Инвест Плюс» та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 140-141, 142-143), вбачається, що саме відповідач була ініціатором продажу майнових прав на двокімнатну квартиру та придбання майнових прав на спірну квартиру.

З урахуванням встановлених обставин суд погоджується з доводами позивача про наявність у неї матеріальної спроможності набути частину спірного майна за рахунок коштів, отриманих від продажу належних їй та її дочці об`єктів нерухомості, проте належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір мав удаваний характер в частині покупця, суду не надано.

Платіжне доручення № 1 від 03.03.2011 та квитанція № 7644 від 03.03.2011 (т. 1 а.с. 23, 70) дійсно доводять, що банківський рахунок, на який вносились кошти для сплати за оспорюваним договором, відкривався на ім`я позивача, і нею ж здійснювалась оплата визначеної договором суми вартості майнових прав, проте з цих документів не вбачається, що кошти були власністю позивача.

Більш того у платіжному дорученні міститься посилання на те, що оплата здійснюється за ОСОБА_21

Рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги доводять факт користування спірною квартирою сім`єю позивача, що відповідачем не оспорюється, однак доказом удаваності правочину ці рахунки теж не являються.

Не є належними доказами удаваності правочину і заява членів сім`ї позивача в прокуратуру та технічний паспорт на спірну квартиру (т. 1 а.с. 72, 73-74).

Як установив суд, позивач та її чоловік ніколи не були зареєстровані у спірній квартирі і жодних доказів, які б свідчили про визнання відповідачем в минулому майнових прав позивача на частину нерухомості, суду не надано.

Допитана на прохання позивача свідок ОСОБА_10 підтвердила, що під час укладення попереднього договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру НОМЕР_2 дійсно була розмова про те, що договір оформлювався на відповідача, щоб уникнути претензій з боку чоловіка позивача, однак з її показань не вбачається, яка частина майнових прав у вищевказаній квартирі була сплачена позивачем.

Більш того показання свідка не підтверджуються жодними іншими належними і допустимими доказами, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже зважаючи на те, що позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема те, що вона була набувачем майнових прав за оспорюваним договором, підстав для визнання його недійсним та переведення прав і обов`язків покупця суд не вбачає.

Оскільки вимога про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності є похідною від вимоги про визнання недійсним правочину, підстави для її задоволення також відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності.

Скасувати арешт квартири за адресою: АДРЕСА_17 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), накладений ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:

Повне рішення складене 29.06.2019.