Постанова

Іменем України

03 липня 2019 року

м. Київ

справа № 488/3500/16-ц

провадження № 61-34391св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державне підприємство «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року у складі судді Лазаревої Г. М., та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 року у складі колегії суддів: Данилової О. О., Коломієць В. В., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря-Машпроект» (далі - ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що з 1994 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ДП «НВКГ«Зоря-Машпроект», працюючи на посаді модельника дерев`яних моделей 4 розряду.

Наказом № 275-01-к 25 серпня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 » його було звільнено на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Зазначав, що у порушення вимог трудового законодавства роботодавцем був виданий наказ про його звільнення під час перебування на обстеженні у Вітовській центральній районній лікарні 25 серпня 2016 року. Згідно з виписки медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_1 рекомендовано стаціонарне лікування, на якому позивач перебував у період з 27 серпня

2016 року до 06 вересня 2016 року включно. Таким чином, вважав, що роботодавець звільнив його як працівника під час тимчасової втрати працездатності.

Крім того, зазначав, що з документами, які стали підставою для звільнення (наказами про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень), він не був ознайомлений, оскільки отримав відмову на звернення про видачу копій відповідних наказів, чим також порушено його трудові права.

Посилаючись на зазначене, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 275-01-к від 25 серпня 2016 року про звільнення, поновити на роботі на посаді модельника дерев`яних моделей 4 розряду ДП НВКГ «Зоря-Машпроект», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Під час судового розгляду справи вимоги про стягнення моральної шкоди було залишено без розгляду.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від

13 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, посилався на відсутність порушень порядку застосування дисциплінарного стягнення та звільнення

ОСОБА_1

Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що звернення ОСОБА_1 до лікаря 25 серпня 2016 року, що підтверджено відповідною медичною довідкою (а не листком непрацездатності), свідчить про відсутність обмежень, встановлених частиною третьою статті 40 КЗпП, для припинення трудового договору за ініціативи адміністрації.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

19 липня 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від

11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

13 липня 2017 рокуі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин норми частини третьої статті 40 КЗпП України, якими передбачено заборону звільнення з ініціативи власника під час тимчасової непрацездатності працівника.

Крім того, суди не звернули належної уваги на порушення процедури ознайомлення ОСОБА_1 із наказами про застосування до нього дисциплінарних стягнень, які стали підставою для звільнення.

Доводи інших учасників справи

24 вересня 2017 року ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» подало заперечення, підписане представником Лінійчук Н. А. , у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Корабельного районного суду

м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 рокузалишити без змін.

Заперечення мотивоване наявністю законних підстав для звільнення ОСОБА_1 , оскільки позивачем не надано доказів тимчасової непрацездатності саме в день звільнення. Суди першої та апеляційної інстанцій об`єктивно і повно дослідили обставини справи та ухвалили законні рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 488/3500/16-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи

ОСОБА_1 працював на посаді модельника дерев`яних моделей четвертого розряду цеху № 5 ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» у період із 1994 року до 25 серпня 2016 року.

Наказом від 20 липня 2016 року № 59-01-С ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за те, що 23 та 24 червня 2016 року він не виконав змінно-добові завдання з ремонту модельних комплектів. Докази вчинення дисциплінарного проступку та підстави застосування стягнення, а саме: порушення пункту 3.1.1,3.1.4,3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених 24 червня 2010 року, зазначені в тексті наказу.

Із наказом від 20 липня 2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений 21 липня 2016 року, однак відмовився від підпису наказу, про що складено акт від

21 липня 2017 року. Цей факт підтверджено змістом скарги позивача до Миколаївської місцевої прокуратури № 2 від 29 липня 2016 року, а також змістом відповіді ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 23 серпня 2016 року.

Наказом № 63-01-С від 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану за відмову 20 липня та

21 липня 2016 року від проходження повторного (періодичного) інструктажу з питань охорони праці. Складено акти про відмову позивача від дачі пояснень та підпису цього наказу.

Факт відмови ОСОБА_1 від проходження повторного інструктажу та перевірки знань 02 та 03 серпня 2016 року підтверджується актами та доповідними записками посадових осіб.

16 серпня 2016 року відповідачем складено акт про відмову ОСОБА_1 від дачі пояснень .

Рішення цехового комітету профспілки цеху № 5 від 19 серпня 2016 року надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за систематичне порушення трудової дисципліни.

Наказом від 25 серпня 2016 року № 275-01-К ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за відмову від проходження повторного інструктажу та перевірки знань із питань техніки безпеки 02 та 03 серпня

2016 року, та звільнено з підприємства за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього Правилами за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Судами встановлено, що 25 серпня 2016 року ОСОБА_1 був на прийомі в лікаря поліклінічного відділення Вітовської районної лікарні з 9-00 до 10-00 год. та з 15-50 до 16-10 год, 26 серпня 2016 року перебував на консультації у консультативно-діагностичній поліклініці МОЛ, що підтверджено медичними довідками.

З 27 серпня по 06 вересня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено листком непрацездатності.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги та застосовані норми права

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Судами встановлено, що дії, вчинені ОСОБА_1 після застосування до нього дисциплінарного стягнення, набули характер систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами трудового розпорядку.

Крім того, накази від 20 липня 2016 року № 59-01-С, № 63-01-С від 11 серпня 2016 року, від 25 серпня 2016 року № 275-01-К про притягнення

ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності позивачем не оскаржувалися.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що в день звільнення

25 серпня 2016 року він був тимчасово непрацездатним.

Згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом п`ятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада

1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

У справі, що переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 25 серпня

2016 року перебував на прийомі у лікаря, що підтверджується відповідними медичними довідками.

Вимоги до документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи передбачено Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455.

Відповідно до пункту 1.1 вказаного нормативно-правового акта тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Пунктом 2.18 Інструкції передбачено, що особам, які проходять діагностичне обстеження в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності видається довідка довільної форми, засвідчена підписом головного лікаря і печаткою лікувально-профілактичного закладу, видається особам, які проходять обстеження

Згідно з листком непрацездатності Буханчук О. М. був тимчасово непрацездатним із 27 серпня 2016 року до 06 вересня 2016 року, тобто після наказу про звільнення від 25 серпня 2016 року № 275-01- К .

Судами відповідно до статті 212 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) дана належна правова оцінка поданим доказам на підтвердження правомірності звільнення з роботи ОСОБА_1 , на підставі чого суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик