Номер провадження: 22-ц/813/2761/19
Номер справи місцевого суду: 508/1135/17
Головуючий у першій інстанції Парій І.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року ухваленого під головуванням судді Парія І.О., -

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений до ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, інфляційний витрат у розмірі 106 300 (сто шість тисяч триста) гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

У обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 23 березня 2010 року ОСОБА_2 запропонував йому взяти в оренду належну йому земельну ділянку площею 6,43 га, і виплатити наперед орендну плату в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень. З запропонованим ОСОБА_1 погодився. Крім того між ним та ОСОБА_2 була домовленість протягом 30 днів укласти договір оренди. 24 березня 2010 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , під розписку, кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Однак до цього часу договір оренди між ними не укладено, а зазначеною земельною ділянкою користується ОСОБА_2 , тому вважає що виплачені ним кошти ОСОБА_2 були виплачені ним безпідставно та підлягають поверненню з урахуванням інфляції та стягненню моральної шкоди.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, а врешті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення грошових коштів у розмірі 100 000 гривень, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що судом невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1 користувався згаданою вище земельною ділянкою шість років, без укладення договору оренди землі, тому підстав для повернення грошових коштів не вбачає.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.08.2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 було відкрито.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлева О.С. - головуючий суддя, судді -Журавльов О.С., Кравець Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_2 була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня по червень 2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Комлевої О.С. надійшло понад 450 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

У судове засідання, призначене на 26 червня 2019 року не з`явився ОСОБА_2 , який був сповіщений про розгляд справи належним чином (а.с. 139).

Від ОСОБА_2 на адресу апеляційного суду надійшов лист в якому він просить справу розглядати за його відсутності (а.с. 142-143).

Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися та були повідомлені про день та час розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторони, яка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховуючи обґрунтованість вимог позивача, виходив з того, що за складених обставинах відповідач набув майно без достатньої правової підстави, тому зобов`язаний його повернути.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується в повній мірі виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Новопетрівською сільською радою на підставі рішення VІ сесії ХХІІІ скликання Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 30 вересня 1999 року №32, є власником земельної ділянки площею 6.43 га., розташованої на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області (а.с.9).

У березні 2010 року ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 взяти вказану земельну ділянку площею 6,43, яка знаходиться на території Новепетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області в оренду, нащо той погодився.

24 березня 2010 року ОСОБА_2 надав позивачу ОСОБА_1 розписку про отримання грошових коштів за користування земельною ділянкою терміном на 49 років.

Як вбачається з розписки ОСОБА_2 від 24 березня 2010 року, завіреної секретарем виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області «Я, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Миколаївським РВ УМВС України в Одеській області 08.04.1996 року, отримав кошти в сумі - 100 (сто) тисяч грн. від гр. ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт НОМЕР_3 виданий Миколаївським РВ УМВС України в Одеській області 29.09.2001 року, за користування зем. ділянкою згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 виданого 03.11.1999 року терміном на 49 (сорок дев`ять) років, в чому і підписуюсь: ОСОБА_2 » (а.с. 5).

У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

3. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно.

Суд дійшов вірного висновку, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 користувався згаданою вище земельною ділянкою шість років, без укладення договору оренди землі, тому підстав для повернення грошових коштів не має, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи не відповідають матеріалам справи.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 червня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 липня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець