Справа №336/1570/19
пр.№2/336/1871/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі: головуючого судді: Зарютіна П.В., за участі секретаря судового засідання: Чернишової І.В. розглянув в порядку загального позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/1570/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

без участі сторін, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Богославський В.А. в інтересах позивача 13.03.2019 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.09.2018 у сумі 260 579,50 гривень, що складається з: 42 000,00 гривень суми основного боргу; 179,50 гривень суми трьох процентів річних; 218 400,00 гривень суми неустойки; та судовий збір у сумі 2 605,81 гривень.

За змістом позову, 19.09.2018 між сторонами у справі укладено договір позики. У відповідності до п.1.1 Договору, Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 42 000,00 гривень, що еквівалентно 1500 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар США, на споживчі потреби, зі строком виплати до 19.01.2019. Сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватися не пізніше 19.01.2019 у розмірі не менш ніж 42 000,00 гривень.

Сума позики, зазначена в п 1.1 цього Договору, одержана Позичальником при підписанні цього Договору, про що він свідчить підпис на тексті цього Договору (п. 1.2. Договору). Згідно з п.1.3 Договору, факт одержання грошей підтверджується підписом ОСОБА_3 та підписами двох свідків в момент передачі йому суми позики.

Як вказує позивач, Позикодавець умови Договору виконав, грошові кошти у власність Позичальникові передав. Проте, відповідач свого обов`язку за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув. Крім того, на підставі ст. ст. 611, 625, ч.1 ст. 1050 ЦК України та договору (п.4), позивач просить стягнути з відповідача за період заборгованості тривалістю у 52 дні (з 20.01.2019 по 12.03.2019) суму 3 % річних, із розрахунку: 42 000,00 гривень (сума боргу) х 0,008219 % (3 % : 365 днів) х 52 дні = 179,50 гривень та неустойку, із розрахунку: 42 000,00 гривень (сума боргу) х 10 % х 52 дні = 218 400,00 гривень.

З підстав, передбачених ст.ст. 11, 15, 16, 524-526, 533, 611, 625, 629, 1049, 1050 ЦК України, представник позивача просить задовольнити позовну заяву.

Представник позивача адвокат Богославський В.А. в судове засідання не з`явився, на підставі клопотання, вх.№ від 21.06.2019, просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за адресою реєстрації, підтвердженою на запит суду.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, відзиву проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надав, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Ухвалою судді від 15.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.05.2019 закрито підготовче провадження у справі, постановлено розпочати розгляд справи по суті та призначено її до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.06.2019 постановлено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Відповідно до п.1.1. копії договору позики, укладеного 19.09.2018 між ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 (Позичальник), Позикодавець передав у власність Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 42 000,00 гривень, що еквівалентно 1500 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар США, на споживчі потреби, зі строком виплати до 19.01.2019. Сторони встановили, що розрахунок буде здійснюватися не пізніше 19.01.2019 у розмірі не менш ніж 42 000,00 гривень, що еквівалентно 1500 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 28 гривень за 1 долар США, на споживчі потреби, зі строком виплати до 19 січня 2019 року.

Судом встановлено, що відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору, сума позики, зазначена в п. 1.1 цього Договору, одержана Позичальником при підписанні цього Договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього Договору. Факт одержання грошей підтверджується підписом ОСОБА_3 та підписами двох свідків в момент передачі йому суми позики.

Крім того, відповідно до п.п. а-в п.2 Договору, він є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 19.01.2019, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах м. Запоріжжя за місцем проживання Позикодавця або перерахуванням коштів на картковий рахунок в КБ Приват Банк, № картки НОМЕР_1 .

Так, наданими позивачем доказами (копією Договору позики від 19.09.2018 із підписами сторін договору та свідків) підтверджено, що Позикодавець умови Договору виконав, грошові кошти Позичальникові передав. Проте, відповідач у строк, передбачений договором, зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув. Жодної сплати в рахунок повернення заборгованості Позичальником не здійснено. Тобто, сума заборгованості за вказаним договором становить 42 000 гривень, що еквівалентно 1500 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення Договору.

У п. 4 Договору передбачена відповідальність сторін у випадку неповернення суми позики, а саме, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 10% неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.

Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст. ст. 509, 524-527, 530, 533, 549-551, 598, 599, 610- 612, 625, 629, 631 ЦК України.

Крім того, на спірні відносини поширюються положення ст. ст. 1046-1050 ЦК України щодо позики.

Наданим позивачем розрахунком підтверджено, що станом на 12.03.2019 розмір 3% річних від простроченої суми становить 179,50 гривень = 42 000,00 гривень (сума боргу) х 0,008219 % (3 % : 365 днів) х 52 дні. Вказана сума є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача відповідно до закону (ч.2 ст. 625 ЦК України), разом із сумою основного боргу (42 000,00 гривень), оскільки факт укладення договору та порушення його умов щодо строку повернення позики визнається судом доведеними. Так, за змістом ст. 631 ЦК України строк дії договору закінчився 19.01.2019.

Вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення позивачем не заявлено.

При цьому, суд не погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром неустойки (218 400,00 гривень), виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові ВСУ від 04.11.2015 у справі №6-1120цс15, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду (постанова від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, пр. № 14-442цс18), суд повинен зменшити розмір пені, якщо вона значно більша від розміру боргового зобов`язання.

Так, сума неустойки, що підлягає стягненню на думку позивача, суттєво, у більше, ніж п`ять разів, перевищує суму основного зобов`язання. Суд виходить з того, що нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення на користь позивача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Положення ч.3 ст. 551 ЦК України, з урахуванням норми ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за вказаних обставин до суми, еквівалентної сумі основного боргу (42 000,00 гривень).

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, сформульованої у постанові від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, пр. № 14-64цс19, пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності.

Тому, визначений вище розмір неустойки відповідає, на думку суду, завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню цивільної справи, принципу пропорційності, та є достатньою мірою відповідальності за невиконання відповідачем зобов`язання за договором поруки.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, дорівнює 84 179,50 гривень, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, на відповідача слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 841,80 гривень, що підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 76-82, 95, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.09.2018 у сумі 84 179,50 гривень (вісімдесят чотири тисячі сто сімдесят дев`ять гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 841,80 гривень (вісімсот сорок одна гривня 80 копійок).

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя П.В. Зарютін