ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/639/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю апелянта - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Михальчук О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/15134/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого складено 28 квітня 2019 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 1998 року він є власником приватного підприємства «Галактика». 26 квітня 2001 року Тернопільська міська рада надала ПМП «Галактиці» в постійне користування земельну ділянку площею 0.70 га по АДРЕСА_1 для будівництва 12-квартирного житлового будинку. На вказаній земельній ділянці ними було збудовано палевий фундамент по всій території, 6 гаражів 100%-ї готовності, квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 280 кв . м. 100%-ї готовності, в якій проживали люди, та ще 3 квартири 50%-ї готовності.

Не ставлячи позивача до відома, діючи з дискримінаційних спонукань, не маючи на це права, таємно від нього Приватне мале підприємство «Тернопільська фірма «Будівельник» подало до виконавчого комітету Тернопільської міської ради заяву для отримання дозволу на будівництво на його земельній ділянці не одного будинку, а групу багатоквартирних будинків. 15 березня 2007 року виконавчий комітет Тернопільської міської ради, діючи у змові із керівництвом ПП «Тернопільська фірма «Будівельник», із дискримінаційних спонукань, без його на те згоди, прийняв протиправне рішенням №304 «Про розгляд звернення приватного малого підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва», яким протиправно надав дозвіл приватному малому підприємству «Тернопільська фірма «Будівельник» будувати групу багатоквартирних житлових будинків з вбудованими стоянками для автомобілів та приміщеннями громадського призначення на їх земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

06 листопада 2013 року рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/878/13-г/4 визнано недійсним вказане рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304. Оскільки позивач являється єдиним власником ПМП «Галактика», то заподіяна ПМП «Галактика» шкода це заподіяна шкода особисто йому, як власнику.

З метою надання кооперативу незаконних переваг за рахунок обмеження та утиску прав позивача, як власника ПМП «Галактика», шляхом дискримінації його за ознакою меншовартості, відповідачем - Тернопільською міською радою, всупереч встановленого законом порядку, систематично приймалися незаконні дискримінаційні рішення про передачу їх землі ТФ «Будівельник», що супроводжувалися неправдивими твердженнями, що ці рішення нібито відповідають закону. Всі ці незаконні дискримінаційні рішення міської ради та незаконні дискримінаційні договори оренди визнані судами недійсними. Із наведеного очевидно, що з боку відповідача є суттєва різниця у ставленні до нього та до інших. Відповідач надає необґрунтовані переваги ТФ «Будівельник», а до нього застосовує усі форми дискримінації.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 9 000 000.00 грн. та судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 подав на вказане рішення суду апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за період з дати прийняття дискримінаційного та протиправного рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року № 304 до визнання його недійсним 06 листопада 2013 року рішенням господарського суду по справі №921/878/13-г/4, ПМП «ТФ «Будівельник» встигло зруйнувати незавершену будову 12-ти квартирного житлового будинку та протиправно збудувати два багатоквартирні будинки, а відповідачі (міська рада та виконавчий комітет) прийняли ще ряд протиправних, дискримінаційних рішень, якими передала земельну ділянку апелянта підставному кооперативу та неправомірно зареєструвала право власності на належні апелянту об`єкти нерухомого майна за членами цього кооперативу.

Звертає увагу, що рішення господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі №921/878/13-г/4 теоретично не могло поновити права та інтереси ПМП «Галактика». Фактично цим рішенням лише встановлено дискримінаційний аспект, матеріальну та моральну шкоду, нанесену апелянту рішенням міської ради від 15 березня 2007 року №304.

Своїм рішенням суд першої інстанції фактично виступив на стороні відповідачів, оскільки за очевидних порушень законодавства, в порушення ст.262 ЦПК України не постановив окремої ухвали і не направив її державним органам та посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявленні судом порушення і запобігти їх повторенню.

Вважає, що порушення прав апелянта, як єдиного засновника та власника ПМП «Галактика», спричинені дискримінаційним, протиправним рішенням міської ради від 15 березня 2007 року №304 та протиправними діями (бездіяльністю), направленими для його прийняття, доведено повністю рішенням господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі №921/878/13-г/4 та в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Крім цього, в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України суд не дав оцінки кожному аргументу позовної заяви.

Враховуючи наведене, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовільнити та постановити окрему ухвалу.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідачів - Тернопільської міської ради та виконавчого комітету Тернопільської міської ради Михальчук О.Ю. проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 1998 року являється власником приватного підприємства «Галактика».

26 квітня 2001 року Тернопільська міська рада надала ПМП «Галактика» в постійне користування земельну ділянку площею 0.70 га по АДРЕСА_1 для будівництва 12-квартирного житлового будинку, згідно Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 26 квітня 2001 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304 «Про розгляд звернення приватного малого підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва» надано дозвіл приватному малому підприємству «Тернопільська фірма «Будівельник» на будівництво групу багатоквартирних житлових будинків з вбудованими стоянками для автомобілів та приміщеннями громадського призначення на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/878/13-г/4 від 06 листопада 2013 року визнано недійсним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304 «Про розгляд звернення приватного малого підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва».

В судовому засіданні в суду першої інстанції свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що з часу прийняття рішення Тернопільської міською радою у ОСОБА_1 пригнічений стан, він нервується і в нього погіршився стан здоров`я.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наведена норма є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

До таких особливостей відноситься: суб`єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Якщо шкода завдається не у сфері владно-адміністративних відносин, а у господарський або технічній діяльності органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами статті 1173 ЦК України, а на загальних підставах (стаття 1166 ЦК України).

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2018 року, справа № 521/2354/17.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року, справа № 459/2505/16.

Як вбачається з рішення господарського суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року, при визнанні недійсним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304 «Про розгляд звернення приватного малого підприємства «Тернопільська фірма «Будівельник» з питань будівництва», встановлено не відповідність його чинному законодавству та матеріалам, на підставі яких воно було прийняте. Дане рішення суду було прийнято за позовом ПМП «Галактика».

Апеляційний суд звертає увагу, що вказана обставина не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що права та інтереси ПМП «Галактика» були поновлені рішенням господарського суду Тернопільської області від 06 листопада 2013 року.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року, справа № 454/2842/15-ц.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, що полягає в фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Тернопільської міської ради, Виконавчого комітету Тернопільської міської ради та наслідками, зазначеними ним у позові.

Не заслуговують до уваги доводи апелянта про те, що рішенням господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі №921/878/13-г/4 встановлено дискримінаційний характер рішення Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304 та нанесення йому матеріальної і моральної шкоди виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаним рішенням суду лише встановлено факт не відповідності рішення міської ради від 15 березня 2007 року №304 чинному законодавству. Однак, вказана обставина не може бути єдиною й безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Позивач належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, внаслідок протиправного рішення міської ради, яке згодом було скасовано, а також причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав.

Крім того, рішенням господарського суду від 06 листопада 2013 року по справі №921/878/13-г/4 не встановлено факту нанесення апелянту рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 15 березня 2007 року №304 матеріальної шкоди.

Таким чином, позивач не довів, що внаслідок вказаного рішення відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Наведені у апеляційній скарзі доводи щодо неправомірної відмови у задоволенні позову зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які обґрунтовано спростовано.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в порушення ч.4 ст.265 ЦПК України суд першої інстанції не дав оцінки кожному аргументу позовної заяви, вииходячи із наступного.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 25 червня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи