Справа № 509/1681/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 рокуОвідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, орган опіки та піклування Овідіопольської РДА про розподіл майна подружжя, визнання права власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод у користуванні власністю за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_6, про визнання майна спільною власністю та виділення часток у спільній сумісній власності, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, виділення часток у спільній сумісній власності

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та визнання права власності. В подальшому, 19 березня 2018 року, через представника уточнила свої вимоги та просила визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою АДРЕСА_1, розподілити їх в наступному порядку: визнати за ОСОБА_1 право власності на 74,17% житлового будинку та земельної ділянки та виділити зазначену частку в натурі, визнати за ОСОБА_3 право власності на 25,83% житлового будинку та земельної ділянки та виділити дану частку в натурі, та просила встановити порядок користування земельною ділянкою, із зобовязанням відповідача та членів його родини не перешкоджати позивачу у користуванні житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами. Свої вимоги мотивувала тим, що придбання спірного будинку здійснювалось за кошти, більша частина з яких є її особистими коштами, отриманими в результаті продажу 29.05.2008 року позивачкою квартири АДРЕСА_2, яка була її особистою власністю. Зазначає, що частину коштів, отриману від продажу власної квартири, в сумі 30000 доларів США позивачка розмістила на депозитний рахунок, і саме таку суму коштів вклала у придбання спірного будинку та земельної ділянки. На підтвердження чого надала суду Договір №661/ф01-565 від 11.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», Договір № 661/Ф01-1285 банківського вкладу від 11.06.2008 року, Квитанцію №2 від 11.06.2009 року та Виписку №5 від 09.02.2009 року. Спірний будинок та земельна ділянка були придбані за Договором міни від 12.02.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. та зареєстрований в реєстрі за №602. Виходячи з умов договору міни, вартість придбаних будинку та земельної ділянки становила 506310 гривень, що еквівалентно 65754,55 доларів США, а відтак вважає, що належна їй частка в майні становить 74,17%.

В ході розгляду справи, із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_6, про визнання майна спільною власністю та його розподіл. В подальшому свої вимоги уточнив та просив визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки "HONDA JAZZ", д.н.з НОМЕР_1, та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини вартості зазначеного транспортного засобу, також просив визнати спільною сумісною власністю подружжя та розподілити нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою АДРЕСА_1, в наступному порядку: визнати за ОСОБА_3 право власності на 77.89% житлового будинку та земельної ділянки, визнати за ОСОБА_1 право власності на 22.11% житлового будинку та земельної ділянки. Свої вимоги щодо стягнення грошової компенсації в розмірі половини вартості автомобіля мотивував тим, що зазначений автомобіль було придбано сторонами спору в шлюбі за їх спільні кошти, та оскільки даний обєкт є неподільною річчю, перебуває в користуванні ОСОБА_1, просив стягнути половину вартості даного транспортного засобу.

Вимоги, повязані з поділом нерухомого майна мотивував тим, що придбання житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1, вчинялись за кошти, які не були набуті подружжям під час шлюбу, зокрема, спірне нерухоме майно було придбано за Договором міни від 12.02.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. та зареєстрований в реєстрі за №602. Згідно умов договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3, взамін на житловий будинок та земельну ділянку. Міна проводиться з грошовою доплатою в розмірі 49500 доларів США, при загальній вартості предмету купівлі 506310 гривень, що еквівалентно 65754,55 доларів США (за курсом НБУ на дату укладення договору - 7,7 гривень за долар США). При цьому повідомляв суду, що квартира за договором міни - квартира АДРЕСА_3, придбавалась в кредит, за кредитним договором, укладеним з АКБСР «УКРСОЦБАНК» №2004/08/460 від 09.09.2004 року. При цьому зазначив, що при укладені кредитного договору ним було здійснено першочерговий внесок за особисті кошти в розмірі 58126 гривень, що еквівалентно 10945,52 доларів США (за курсом НБУ на дату укладення кредитного договору). В підтвердження чого надав докази про свої доходи. Інша частина коштів в розмірі 31786,01 доларів США, сплачених при укладенні договору міни, та які не відносяться до спільних коштів подружжя - кошти надані ОСОБА_6, яка приходиться матірю позивача за зустрічним позовом. На підтвердження чого, надав договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М. «02» червня 2008 року, згідно якого ОСОБА_6 було здійснено продаж квартири АДРЕСА_4, що в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. Продаж даної квартири було здійснено за 145560 гривень, що еквівалентно 30000 доларів США за курсом НБУ на дату укладення договору. Фінансова участь особистими коштами ОСОБА_1 становила 14000 доларів США, про що суду надав листування засобом електронних адрес між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Виходячи з вартості придбаних будинку та земельної ділянки, яка на момент купівлі становила 506310 гривень, що еквівалентно 65754,55 доларів США, вважає, що належна йому частка в майні становить 77,89%.

Також в ході розгляду справи судом, із самостійними вимогами звернулась третя особа ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю та виділення часток у спільній сумісній власності та просила визнати обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 ОСОБА_3 земельну ділянку та житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, та визнати за ОСОБА_6 право власності на 48,34% зазначених житлового будинку та земельної ділянки, визнати за ОСОБА_3 право власності на 51,66% житлового будинку та земельної ділянки. Мотивувала свої вимоги тим, що її син ОСОБА_3, разом із на той час дружиною ОСОБА_1 запропонували ОСОБА_6 продати її особисту квартиру АДРЕСА_4, що в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області та спільно придбати будинок для подальшого спільного проживання та користування. На таку пропозицію третя особа, що заявляє самостійні вимоги - погодилась. Надала суду докази продажу квартири, зокрема договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М. «02» червня 2008 року квартири АДРЕСА_4, що в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, згідно якого продаж даної квартири було здійснено за 145560 гривень, що еквівалентно 30000 доларів США. Зазначила, що одразу ж після продажу власної квартири переїхала до сімї свого сина в квартиру АДРЕСА_3 та звернулась до свого сина ОСОБА_3 з проханням покласти кошти, отримані від продажу квартири, в більш надійне місце, оскільки побоювалась залишати таку суму вдома. На що ОСОБА_3 запропонував розмістити дані кошти на депозитний рахунок до банку. Третя особа погодилась, однак, через свою юридичну необізнаність, просила сина розмістити дані кошти від його імені. Оскільки ОСОБА_3 готувався до відбуття в рейс, останній повідомив, що розміщенням коштів на депозитний рахунок буде займатись на той час його дружина ОСОБА_1 , яка розмістила від свого імені банківський вклад в розмірі 30000 доларів США, про що уклала Договір №661/Ф01-1285 від 11.06.2008 року з АКБСР «Укрсоцбанк». 09.02.2009 року ОСОБА_1, з метою спільного придбання будинку, зняла з депозитного рахунку належні ОСОБА_6 кошти, сума яких, з урахуванням відсотків за депозитною ставкою, склали 31786,01 доларів США. В результаті чого, 12.02.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Договір міни. Виходячи з умов договору, вартість придбаних будинку та земельної ділянки становила 506310 гривень, що еквівалентно 65754,55 доларів США, а відтак вважає, що належна їй частка в майні становить 48,34%.

Окрім цього, зазначила, що на підтвердження домовленостей з сімєю сина, після придбання даного будинку, третя особа ОСОБА_6 разом із сином - відповідачем ОСОБА_3 та на той час його дружиною - відповідачкою ОСОБА_1 переїхали проживати до новопридбаного будинку та надала суду Довідку про склад сімї від 12.06.2017 року №406/1, видану Виконкомом Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, згідно якої з «09» липня 2009 року було зареєстровано місце проживання ОСОБА_6.

В судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не зявилась, забезпечивши участь в розгляді справи свого представника, яка уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову та позову третьої особи заперечувала, мотивуючи їх необґрунтованими та недоведеними.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 - позивач за зустрічним позовом та його представник, заперечили проти задоволення первісного позову ОСОБА_1, оскільки такий є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами. Підтримав уточнений зустрічний позов та просив задовольнити заявлені в ньому вимоги. Окрім цього, не заперечував проти задоволення позову третьої особи ОСОБА_6, що заявила самостійні вимоги.

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, та забезпечила участь в справі свого представника. Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги заперечував проти задоволення первісного позову ОСОБА_1, як такого, що є безпідставним та необґрунтованим. Частково визнала зустрічний позов ОСОБА_3, заперечивши будь-яку частку в майні ОСОБА_1 та розмір частки ОСОБА_3. Свої позовні вимоги, підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа Служба у справах дітей в судове засідання не зявилась, про час та місце повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутність/причин неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час та місце була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що чоловік та дружина мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 4 ст.71 СК України передбачає можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Судом встановлено, що «28» серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Тернівського районного управління юстиції м.Кривого Рога Дніпровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зроблено актовий запис №304. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від «16» листопада 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було розірвано.

Під час шлюбу подружжям було придбано у власність автомобіль марки HONDA JAZZ, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2012 року випуску. Згідно звіту складено оцінщиком ТОВ "Росла" ОСОБА_12 про вартість легкового автомобілю марки "HONDA JAZZ", д.н.з. НОМЕР_1, 2012 року випуску від 23.10.2017 року, вартість спірного транспортного засобу становить 286020 гривень. Суд погоджується з доводами Позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3, про можливість застосування положень ч.4ст.71 СК України можливе присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки "HONDA JAZZ", д.н.з. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, 2012 року випуску, з урахуванням приписів ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, а саме визначивши частки подружжя в майні рівними.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч.2,ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Спільною сумісною власністю є зокрема: майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч.4 ст.368 ЦК України) та майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст.175 Сімейного кодексу України).

Якщо майно, набуте шляхом спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є нерухомим, право власності вимагає державної реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 ст.182, абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України).

Частиною 2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільні сумісні власності, вважається, що частка співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Стаття 370 ЦК України передбачає можливість виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, за змістом даної статті співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому, порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, регулюється статтею 364 ЦК України.

Судом встановлено, що 06.02.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Попередній договір про намір укласти в майбутньому, в строк не пізніше 15.02.2009 року договір міни належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 на належні ОСОБА_8 житловий будинок з земельною ділянкою, розташованих за адресою АДРЕСА_1. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. та зареєстрований в реєстрі за №522. При підписанні даного договору передбачено передачу ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 завдаток в розмірі 7700 гривень, що на дату посвідчення даного договору еквівалентно 1000 доларів США, в якості авансового платежу за основним договором. 12.02.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено Договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. та зареєстрований в реєстрі за №602. За умовами договору, загальна вартість придбаних житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, площею 012 га, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 становила 506310 грн., що еквівалентно 65754,55 дол. США, за курсом НБУ 7,7 на дату посвідчення правочину. Згідно умов п.1 та п.7 Договору, міна проводиться з грошовою доплатою ОСОБА_3 в розмірі 381150 гривень, що еквівалентно на дату укладення договору 49500 доларів США.

На підставі наданої технічної документації, а також показань свідків, судом встановлено, що після придбання спірного будинку, в період з 2010 року по 2014 рік ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільно проводились ремонтно-будівельні роботи, зокрема здійснено прибудову до основної будівлі у вигляді житлової кімнати, тераси, гаражу, передпокою, в звязку з чим відбулась зміна технічних характеристик обєкту, в тому числі збільшилась загальна площа будівлі з 116,9 кв.м. до 217,6 кв.м., та, відповідно змінилась вартість обєкту.

Згідно Висновку №17-4025/4026 експертного будівельно-технічного дослідження за адвокатським запитом ОСОБА_4 про визначення ринкової вартості житлового будинку та земельної ділянки, складеного 30.11.2017 року, ринкова вартість житлового будинку, площею 217,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 складає 3099000 гривень та ринкова вартість земельної ділянки НОМЕР_5, загальною площею 0,12 га розташованої по АДРЕСА_1 становить 1219344 гривень.

Суд приходить до висновків, про спростування доводів позивача за первісним позовом - ОСОБА_1, щодо її особистого вкладу в придбання спірного будинку та земельної ділянки в розмірі 30000 доларів США, наступними доказами. Згідно змісту долученої копії листа з електронної адреси ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» на електронну адресу ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_2», з копією «ІНФОРМАЦІЯ_3», датованого 29.08.2015 роком, ОСОБА_1 чітко визначає її фінансову участь в придбанні спірного майна, а саме 14000 доларів США. Даний доказ, як і джерело його походження - належність електронної адреси «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 було визнано представником ОСОБА_1 . ОСОБА_2, якою за дорученням ОСОБА_1 було долучено і інший доказ із зазначенням електронної адреси ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд вважає доведеним твердження ОСОБА_3, щодо його фінансової участі особистими коштами при здійсненні першочергового внеску в придбанні кредитної квартири АДРЕСА_3 придбавалась в кредит, за кредитним договором, укладеним з АКБСР «УКРСОЦБАНК» №2004/08/460 від 09.09.2004 року, виходячи з наступних доказів. Виходячи з дати реєстрації шлюбу (28.08.2003 року) та дати укладення кредитного договору (09.09.2004 року), вбачається, що з моменту реєстрації шлюбу та до моменту придбання зазначеної квартири минуло близько 1 року. Виходячи з зібраних доказів про доходи кожного із подружжя встановлено, що ОСОБА_1 в даний період не мала самостійних доходів (відповідь №18491/5/99-99-08-02-02-16 від 31.10.2017р.). Натомість, довідкою від 14.06.2017 року, виданою INTERORIENTCREWSERVICES (GERMANY) GMBH підтверджено наявність доходів у ОСОБА_3 починаючи з листопада 2002 року.

Також суд вважає доведеними твердження ОСОБА_3, щодо його фінансової участі особистими коштами в придбанні, будівельних і ремонтних роботах в будинку, на підставі наданих Довідок про доходи.

Також суд вважає доведеною фінансову участь особистими коштами третьої особи - ОСОБА_6 в придбанні житлового будинку і земельної ділянки розташованих за адресою вул.Карла Маркса,15 в с.Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, зокрема на підставі наступних доказів. Згідно Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М. «02» червня 2008 року ОСОБА_6 було здійснено продаж квартири АДРЕСА_4, що в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, та зареєстровано в реєстрі за №3343, за 145560 гривень, що еквівалентно 30000 доларів США. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, заявлені ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_15, заявлений ОСОБА_3, підтвердили факт того, що продаж ОСОБА_6 її нерухомого майна було здійснено з метою придбання спірного будинку разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Також свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили суду про те, що ОСОБА_1 в період проведення будівельно-ремонтних робіт перебувала в рейсах із ОСОБА_3, оскільки перебування її на суші було більше фінансово накладним для ОСОБА_3, аніж оплата її перебування в рейсі. Та повідомили, що ОСОБА_1 тривалий період часу не працювала, при цьому разом із ОСОБА_3 приймала участь в плануванні та дизайні спірного будинку.

Враховуючи покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про наявність доброзичливих стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 до моменту фактичного переїзду до спірного будинку (тобто до червня 2009 року) суд приходить до висновків про належність грошових коштів в сумі 30000 доларів США, які були розміщені від імені ОСОБА_1 за договором №661/Ф01-1285 банківського вкладу від 11.06.2008 року, ОСОБА_6. Такі кошти, згідно Виписки №5 від 09.02.2009 року було знято з рахунку, та їх сума, з урахуванням відсотків за депозитною ставкою, склали 31786,01доларів США.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог, заявлених в первісному позові ОСОБА_1, часткове задоволення вимог, заявлених в зустрічному позові ОСОБА_16 та часткове задоволення вимог, заявлених третьою особою ОСОБА_6.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки "HONDA JAZZ", д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2012 р.в., вартістю 286020 (двісті вісімдесят шість тисяч двадцять) гривень спільною власністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки HONDA JAZZ", д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2012 р.в., в розмірі 143 010 (сто сорок три тисячі десять) гривень.

Визнати обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 012 га, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 48,34% земельної ділянки, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_6 право власності 48,34% житлового будинку загальною площею 217,3 кв.м., житловою площею 73,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності 29,55% земельної ділянки, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_4 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності 29,55% житлового будинку загальною площею 217,3 кв.м., житловою площею 73,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності 22,11% на земельну ділянку загальною площею, 0,1200 га, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності 22,11% на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко