Справа № 349/1589/18
Провадження № 22-ц/4808/585/19
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду, ухвалене суддею Лошак О.О. 21 лютого 2019 року в м. Рогатині, повний текст якого виготовлено 22 лютого 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними записів в погосподарських книгах, зобов`язання внести зміни в погосподарські книги, відновлення меж земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до Черченської сільської ради, яку обґрунтувала тим, що з метою оформлення права власності на земельну ділянку під успадкованим нею будинковолодінням цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства 09.08.2017 року вона зверталася до Черченської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Під час підготовки даного звернення їй стало відомо, що площа належних її батькам земельних ділянок зменшилась з 0,3 га згідно з погосподарськими книгами 1958-1960 років до 0,27 га відповідно до по господарських книг, починаючи з 1971 року.

Оскільки обов`язок по веденню погосподарських книг, якими визначається площа належної громадянам на праві користування землі, лежить на органах місцевого самоврядування, то вважає, що саме Черченською сільською радою в період після 1973 року були внесені недостовірні відомості у погосподарські книги сільської ради.

Також вважає, що вказаною сільською радою було незаконно надано дозволи на розробку технічної документації щодо землеустрою суміжним землекористувачам: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що призвело до протиправного вилучення з користування її сім`ї частини земельних ділянок площею 0,03 га.

З огляду на відсутність будь-яких правових підстав, вважає таке вилучення земельної ділянки незаконним, а тому Черченська сільська рада повинна вжити заходів для відновлення її порушених прав.

На підставі наведеного просила визнати недійсними записи в погосподарській книзі Черченської сільської ради за 1971-1973 роки щодо розміру належних їй земельних ділянок цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства площею 0,27 га та зобов`язати Черченську сільську раду внести відповідні зміни в погосподарські книги шляхом зазначення площі належних їй земельних ділянок 0,30 га; зобов`язати Черченську сільську раду вжити заходів до відновлення порушених меж між земельною ділянкою ОСОБА_1 та земельними ділянками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відновлення знищених межових знаків між вказаними земельними ділянками згідно погосподарських книг 1958-1960 років.

Ухвалою Рогатинського районного суду від 12.11.2018 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Рішенням Рогатинського районного суду від 21.02.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсними записів в погосподарських книгах, зобов`язання внести зміни в погосподарські книги, відновлення меж земельної ділянки відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного встановлення фактичних обставин справи.

Вказує, що даними земельно-шнурової та погосподарської книг повністю підтверджується факт багаторічного та на законних підставах використання нею та її батьками земельними ділянками загальною площею 0,30 га. А оскільки обов`язок по веденню погосподарських книг, якими визначається площа належної громадянам на праві користування землі, лежить на органах місцевого самоврядування - сільських радах, то саме Черченською сільською радою в особі її посадових осіб в період після 1973 року були внесені недостовірні відомості у погосподарські книги сільської ради, що призвело до протиправного вилучення з користування частини земельних ділянок площею 0,03 га. У зв`язку цим належна її батькам та успадкована нею на праві користування загальна площа земельних ділянок зменшилась внаслідок незаконних рішень Черченської сільської ради щодо ведення погосподарського обліку та надання дозволів на розробку технічної документації щодо землеустрою суміжним користувачам - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Зазначає, що нею не було подано до Черченської сільської ради заяви про вилучення частини земельної ділянки розміром 0,03 га, іншої земельної ділянки взамін вилученої їй не надано.

Просить рішення Рогатинського районного суду від 21.02.2019 року скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Черченська сільська рада Рогатинського району Івано-Франківської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів того, що зміна площі землі, яка перебувала в користуванні колгоспного двору, членом якого вона була, була здійснена з порушенням діючого на той час законодавства. Станом на час внесення змін до погосподарських книг щодо площі землі, якою користувався колгоспний двір в період з 1960 по 1971 роки, повноваження щодо встановлення площі землі належали земельним товариствам, пізніше загальним зборам членів колгоспу, передбачених статутом колгоспу; сільська рада рішення не приймала, а вела тільки відповідний облік відповідно до Земельних кодексів УРСС 1922 та 1970 року. Що стосується меж земельної ділянки, то сусідніми землекористувачами їх не порушено, вони відповідають раніше встановленим межовим знакам та картографічним матеріалам і генеральному плану села Черче. Крім того, Земельним кодексом УРСР від 18.12.1990 року передбачено, що колишнім власникам землі (їх спадкоємцям або землекористувачам) земельні ділянки не повертаються, а посилання на чинні статті ЗК України є необґрунтованими. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 21.02.2019 року без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечили, просили рішення суду залишити без змін.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи у встановленому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинковолодіння в АДРЕСА_1 , про що свідчить копія Свідоцтва про право власності від 15.01.2003 року за №147 (а.с. 11).

Рішенням Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 11.08.2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18).

Встановлено також, що згідно копії повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.07.2018 року та копій повторних свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 та №272924 від 26.07.208 року ОСОБА_1 народилася в с. Черче Рогатинського району Івано-Франківської області; її батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли у 1967 році (а.с. 12).

Відповідно до даних земельно-шнурової книги за 1958-1960 роки по особистому рахунку № НОМЕР_3 дане господарство перебувало в колгоспі «Іскра» с. Черче. Членами господарства були ОСОБА_8 (голова сім`ї), ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 . В особистому користуванні господарства в 1958 році зазначено 0,25 га землі, в 1959-1960 роках - 0,30 га (а.с. 28-29).

Відповідно до даних земельно-шнурової книги №162 в 1971-1976 роках членами даного господарства були ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , з 1977 року - ОСОБА_1 . В особистому користуванні господарства в 1971-1979 роках зазначено 0,27 га землі (а.с. 31-34, 83-84).

Згідно довідок виконавчого комітету Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області №115 від 04.05.2017 року та №584 від 30.07.2018 року погосподарські книги за 1961-1970 роки в сільській раді відсутні (а.с. 9, 26).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області з приводу встановлення меж її земельної ділянки.

Листом №52 від 19.02.2018 року вказана сільська рада повідомила, що 17.04.2008 року комісією в складі ОСОБА_10, ОСОБА_11 , депутата сільської ради Вишневського М.Г. в присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було проведено обстеження та обміри земельних ділянок на підставі генерального плану забудови с. Черче та картосхеми 1988 року і в місцях обміру встановлено межові знаки в присутності вищевказаних громадян.

14.11.2011 року комісією в складі депутата сільської ради Яремків М.В., спеціаліста по земельних питаннях сільської ради Железнякова О.В., головного бухгалтера Іванило В .Б. в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розглянуто питання щодо відновлення меж земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_2 і на місці було встановлено, що межі земельної ділянки не порушено, вони відповідають акту комісії від 17.04.2008 року, генеральному плану забудови с. Черче та картосхемі 1988 року (а.с. 43, 69).

03.11.2015 року комісією в складі сільського голови ОСОБА_13 , спеціаліста по земельних питаннях сільської ради Железнякова О.В., головного бухгалтера ОСОБА_12 .Б. в присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розглянуто питання щодо уточнення межі між позивачем та ОСОБА_3 , де встановлено, що межі земельної ділянки не порушено, вони відповідають вищевказаним актам комісії (а.с. 16, 67).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення Черченською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області вимог земельного законодавства та її прав.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 152 ЗК України передбачено способи захисту прав на земельні ділянки. Так, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Порядок щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686.

Згідно розділу IV цієї Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечили сторони по справі, з 1971 року по даний час в користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка орієнтовною площею 0,27 га.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що саме з вини Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області в період з 1960 року по 1971 рік з її користування було неправомірно вилучено земельну ділянку площею 0,03 га.

Разом з тим, стаття 10 ЗК УССР 1922 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачала, що право на землю могло бути реалізоване землекористувачем тільки в складі земельного товариства з підпорядкуванням уставленому товариством порядку землекористування.

Згідно ст.ст. 48, 51 вказаного Кодексу порядок користування різними земельними ділянками в земельному товаристві та правила по всіх земельних і земельно-господарських справах товариства визначалися статутом товариства чи відповідними приписами з дотриманням вимог закону. Справами земельного товариства як такого відали: загальні збори повноправних його членів, а також його виборні органи.

Кожний перерозподіл землі здійснювався по особливому рішенні земельного товариства, постановленому простою більшістю голосів його членів (ст. 117 ЗК УССР 1922 року).

Статтями 16, 17 ЗК УРСР 1970 року було передбачено, що надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Землі, визнані у встановленому порядку придатними для потреб сільського господарства, насамперед повинні були надаватися колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським підприємствам, організаціям і установам.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 даного Кодексу колгоспи, радгоспи, інші підприємства, організації і установи у встановлених законом випадках могли надавати із закріплених за ними земель земельні ділянки у вторинне користування. Право землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості, засвідчувалося записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад.

Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчувалося записом в земельній шнуровій книзі колгоспу (ст. 63 ЗК УРСР 1970 року).

Присадибна земельна ділянка надавалася колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлювалися з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу (ст. 64 ЗК УРСР 1970 року).

З 15 березня 1991 року набув чинності новий Земельний кодекс України та всі земельно-шнурові книги були передані для подальшого їх ведення у сільські ради.

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в період з 1960 до 1971 року повноваження щодо встановлення площі землі належали земельним товариствам, а пізніше загальним зборам членів колгоспу. Відповідно, твердження позивача про те, що зміна площі землі, яка перебувала в користуванні колгоспного двору, членом якого вона була, була здійснена Черченською сільською радою з порушенням діючого на той час законодавства, є необґрунтованими.

Що стосується посилань ОСОБА_1 на порушення меж та знищення межових знаків між її земельною ділянкою та земельними ділянками ОСОБА_2 (на даний час ОСОБА_2 домоволодіння подароване доньці ОСОБА_5 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то такі також недоведені позивачем.

Земельно-шнурові та погосподарські книги не встановлюють меж та конфігурації земельної ділянки на місцевості, а відповідно до актів комісії з обстеження земельних ділянок та встановлення межових знаків межі земельної ділянки ОСОБА_1 не порушено, вони відповідають генеральному плану забудови села та картосхемі 1988 року (а.с. 67-70).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на наведене передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко