Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 569/14773/16-ц

провадження № 61-39893 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року у складі судді Ковальова І. М. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від

12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Бондаренко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» (далі - ТОВ «Рівнетеплоенерго») про визнання права на здійснення правових відносин виключно на договірних засадах, зобов`язання підготувати та укласти договір про надання послуг, зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг, відшкодування витрат на проведення повірки лічильника, відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він є споживачем послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , виконавцем яких з 04 липня 2013 року є

ТОВ «Рівнетеплоенерго».

ТОВ «Рівнетеплоенерго» відмовилося укласти з ним договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому їх надання позивачу здійснюється за відсутності такого договору.

З лютого 2014 року ТОВ «Рівнетеплоенерго» почало здійснювати йому нарахування плати за послуги з централізованого постачання гарячої води виходячи з нормативів її споживання, а не відповідно до показників лічильника, незважаючи на те, що 04 червня 2014 року Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал» було здійснено чергову повірку лічильника гарячого водопостачання та його пломбування, із зазначенням необхідності здійснення чергової повірки 09 січня 2017 року. Унаслідок зазначених дій відповідача, станом на 01 липня 2016 року у нього штучно виникла заборгованість по оплаті зазначених послуг у розмірі 4 739,14 грн.

Оскільки відповідач самоусунувся від виконання покладених на нього законом обов`язків щодо обслуговування квартирного засобу обліку гарячого водопостачання, у тому числі щодо його демонтажу, транспортування та монтажу після повірки, він змушений був звернутися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , який 21 лютого 2017 року здійснив за його рахунок чергову повірку з пломбуванням лічильника гарячої води, вартість послуги складає120,00 грн.

Довготривале порушення відповідачем його прав, як споживача послуг з гарячого водопостачання, призвело до погіршення стану його здоров`я, негативних змін звичного його способу життя, та змусило нести додаткові фінансові витрати на відновлення порушених прав.

Посилаючись на те, що законодавство у сфері житлово-комунальних послуг покладає на суб`єктів господарювання, які надають послуги з теплопостачання, відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки, що є власністю фізичних осіб, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог,

просив:

- визнати його право на здійснення правових відносин з

ТОВ «Рівнетеплоенерго» виключно на договірних засадах;

- зобов`язати відповідача підготувати та укласти з ним договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у письмовій формі згідно вимог актів цивільного законодавства України;

- зобов'язати відповідачаздійснити перерахунок оплати послуг з гарячого водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , у період з 01 лютого 2014 року по 20 лютого 2017 року, згідно показників установленого у квартирі лічильника;

- стягнути з ТОВ «Рівнетеплоенерго» на користь позивача 120,00 грн на відшкодування витрат на проведення повірки лічильника гарячого водопостачання, а також 1 000 000,00 грн на відшкодування заподіяної йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого

2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано посиланням на безпідставність доводів позивача про відмову ТОВ «Рівнетеплоенерго» укласти з ним договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, зважаючи на встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2014 року у справі № 569/22777/13-ц обставини, зокрема, що зазначений договір не був укладений внаслідок незгоди споживача з умовами договору, запропонованого ТОВ «Рівнетеплоенерго».

У порушення вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» відповідач останню повірку лічильника здійснив 28 січня 2011 року, міжповірочний інтервал становить три роки, а тому наступна його повинна була відбутися 28 січня 2014 року. Фактично вона була проведена 04 червня 2014 року, після проведення повірки лічильника гарячої води він повинен бути опломбованим, про що складається акт повторної прийомки лічильника обліку гарячої води. Такий акт у матеріалах справи відсутній, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про здійснення перерахунку оплати послуг з гарячого водопостачання.

Витрати з періодичної повірки квартирних засобів обліку гарячої води включені до складу тарифу на послуги з централізованого постачання гарячої води і провадяться за рахунок виконавця, що було доведено до відома позивачу згідно повідомлення ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 04 травня 2016 року № 04-05. ОСОБА_1 із заявою до відповідача про здійснення повірки лічильника не звертався, а тому вимога про відшкодування йому вартості проведеної за його власні кошти повірки лічильника є безпідставною. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди ТОВ «Рівнетеплоенерго».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року у частині вирішених позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг гарячого водопостачання скасовано, ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Зобов'язано ТОВ «Рівнетеплоенерго» здійснити перерахунок по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 сум, нарахованих за оплату послуг з гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_1 з 04 червня 2014 року по 26 лютого 2018 року, відповідно до показників лічильника гарячої води серії КВ-15 № 001782.

Судове рішення апеляційного суду у цій частині мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг гарячого водопостачання відповідно до показників лічильника, суд першої інстанції не врахував, щовідповідно до частин третьої та четвертої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки, а відтак саме ТОВ «Рівнетеплоенерго» є відповідальним за своєчасне проведення повірки лічильника гарячої води. Оскільки ТОВ «Рівнетеплоенерго» не надало доказів на підтвердження дотримання міжповірочних інтервалів повірки лічильника обліку гарячої води, встановленого у квартирі позивача, нарахування ОСОБА_1 оплати за надання послуг з постачання гарячої води не за показниками лічильника за період з 04 червня 2014 року по 26 лютого 2018 року є незаконним.

Залишаючи без змін в іншій частині рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій заявник просив скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що заявлені позивачем вимоги не були спростовані ТОВ «Рівнетеплоенерго» за допомогою належних та допустимих доказів. Суди попередніх інстанцій не врахували, що відносини у сфері житлово-комунальних послуг мають здійснюватися виключно на договірних засадах, а тому теплопостачальна організація не мала права відмовити в укладенні договору. Залишаючи без задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, суди не застосували положення статей 21-23 Закону України «Про захист прав споживача» та, у порушення частини першої статті 2 ЦПК України не забезпечили першочергового ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав фізичної особи, що мають превалювати перед інтересами юридичної особи чи держави, а тому дійшли помилкового висновку про відсутність порушення прав споживача. Одночасно із зобов`язанням відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за оплату послуг з гарячого водопостачання за період з 04 червня 2014 року по 26 лютого 2018 року, апеляційний суд не вирішив питання про постановлення окремої ухвали щодо повернення ТОВ «Рівнетеплоенерго» до державного бюджету України наданої позивачеві субсидії у межах економії, що становить 4 708,25 грн.

Станом на дату розглядусправи відзив на касаційнускаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильнезастосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судове рішення апеляційного суду у частині вирішених позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг гарячого водопостачання та скасування вимоги щодо оплати послугне оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, ОСОБА_1 є споживачем послуг з гарячого водопостачання, які надає ТОВ «Рівнетеплоенерго» до квартири АДРЕСА_1 , у якій встановлено засіб обліку гарячої води серії КВ-15 № 001782.

Згідно повідомлення ТОВ «Рівнетеплоенерго»від 04 травня 2016 року за вих.

№ 04-05/2329/1941, остання повірка лічильника була виконана 28 січня

2014 року, міжповірочний інтервал становить 3 роки.

Відповідно до акту розпломбування від 04 червня 2014 року, чергову повірку лічильника гарячого водопостачання з його пломбуванням здійснено Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал». Зазначено, що наступна повірка лічильника має бути здійснена 09 січня 2017 року.

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про здійснення чергової повірки лічильника, який

який здійснив таку повірку з пломбуванням лічильника гарячої води за рахунок споживача, вартість зазначеної послуги становить 120,00 грн.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів Українивід 21 липня 2005 року № 630.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За змістом статті 24 Закону України «Про теплопостачання» одним із основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За змістом частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Типовий договір про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Наведене дає підстави для висновку, що при укладенні договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Зміст договору про надання житлово-комунальних послуг не може суттєво відрізнятись від змісту типового договору.

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуги; порядок оплати послуги; порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання (частина третя статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Установивши, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» у 2013 році пропонувало споживачеві укласти договір на послуги централізованого опалення та підігріву води відповідно до Правил, підготовлений виконавцем на основі типового договору, з умовам якого ОСОБА_1 не погодився, суди першої та апеляційної інстанцій обгрунтовано виходили з безпідставності доводів позивача про ухилення відповідача від укладення з ним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у письмовій формі згідно вимог актів цивільного законодавства України, а відтак відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.

Згідно з частинами першою, другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (частина друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Обов`зковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні.

ОСОБА_1 не навів доказів наявності всіх складових, які є підставою для відшкодування заподіяної йому ТОВ «Рівнетеплоенерго» моральної шкоди, а тому суди обгрунтовано відмовили у задоволенні позову у цій частині.

Відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» порядок проведення повірки лічильників та відповідальність за своєчасність проведення повірки покладається на суб`єкт господарювання. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки, (результати вимірювання яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Вартість такої послуги, як зазначав представник ТОВ «Рівнетеплоенерго»,включена у тариф з надання послуг гарячого водопостачання.

Оскількиспоживач має право на проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки за рахунок суб`єкта, що надає йому послуги з теплопостачання, і не надав доказів на підтвердження відмови відповідача у наданні йому такої послуги, що спонукало б позивача до звернення про надання таких послуг іншою установою (особою), уповноваженою на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому витрат на проведення повірки лічильника гарячої води за власний рахунок.

Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Суд касаційної інстанції не вбачає підстав для постановлення апеляційним судом окремої ухвали щодоТОВ «Рівнетеплоенерго».

Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що перебуває поза межами повноважень касаційного суду, визначених статтею 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незмінній після його апеляційного перегляду частині та судове рішення апеляційного суду є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у його незмінній після апеляційного перегляду частині та висновків суду апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року, у незмінній після апеляційного перегляду частині, та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак