Справа № 456/3558/17
Провадження № 2/456/146/2019
РІШЕННЯ

іменем України

04 червня 2019 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права проживання, користування жилим приміщенням, визнання членом сім`ї померлого наймача,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати її членом сім`ї ОСОБА_4 та визнати за нею право на користування квартирою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою АДРЕСА_2 . До 20 лютого 1997 року ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та 20.02.1997 року шлюб між ними було розірвано, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_1 . Позивач познайомилася з ОСОБА_4 у ІНФОРМАЦІЯ_3 і почали зустрічалися, а згодом у жовтні 2000 року позивач перейшла проживати до квартири ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 та з того часу стали спільно проживати та вести господарство. Разом з позивачем та ОСОБА_4 проживали також неповнолітні на той час діти позивача. На той час дочка та колишня дружина ОСОБА_4 уже проживали за межами України.Позивач з ОСОБА_4 разом купували речі домашнього вжитку для спільного користування, проводили ремонт помешкання, в якому проживали, за спільні кошти сплачували комунальні послуги, а також придбали пральну машину, телевізор, кухонну стінку, прихожу, килим, інші потрібні в побуті речі. У 2015 році ОСОБА_4 , отримав травму, в результаті чого хворів, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Позивач разом із своїми дітьми здійснила поховання ОСОБА_4 , оплатила всі витрати щодо проведення поховання померлого. Спірна квартира АДРЕСА_1 є неприватизована, перебуває у комунальній власності Стрийської міської ради, а квартиронаймачем був ОСОБА_4 На час вселення позивача разом із наймачем ОСОБА_4 ніхто не проживав, тому письмової згоди на вселення позивача не оформлялося, реєстрацію місця проживання не проводилось. ОСОБА_4 мав намір зареєструвати позивача у вказаній квартирі, однак не зміг це зробити, так як в даній квартирі були зареєстровані його дочка та колишня дружина, а для здійснення реєстрації позивача у спірній квартирі необхідно отримати згоду всіх зареєстрованих мешканців. ОСОБА_4 за життя неодноразово намагався встановити зв`язок з колишньою дружиною з метою вирішення питання зняття її з реєстрації та отримання згоди на реєстрацію позивача, однак не зміг, так як колишня дружина виїхавши за межі України, жодного разу за 14 останніх років до смерті ОСОБА_4 не з`являлася за місцем реєстрації. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Представник відповідача виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. 01.02.2018 року подали відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки квартира АДРЕСА_1 не приватизована та належить Стрийській міській раді відповідно до довідки виданої КП «Мрія» 24.01.2018р. Основним наймачем являється ОСОБА_2 . Крім основного наймача в квартирі зареєстровані донька ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та з сім`єю проживає за адресою АДРЕСА_4 та їй належить Ѕ частина цієї квартири на праві власності, друга половина належить на праві власності ОСОБА_6 . Таким чином сім`я Стародубцевих забезпечена житлом. Померлий громадянин Верещак проживав в квартирі один, комунальні послуги за квартиру не сплачував, заборгованість по квартплаті становила 1270 грн. В листопаді місяці почали надходити кошти по квартплаті. Основний квартиронаймач ОСОБА_2 разом з дочкою зі слів сусідів на контрактній основі виїхали на заробітки за кордон, місце знаходження їх невідоме. Міська рада буде звертатися до суду із позовом про визнання їх втратившими право на житло та повернення квартири в комунальну власність для подальшого розподілу відповідно до житлового законодавства.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З довідки №290 від 24.01.2018 року виданої КП «Мрія» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 основний наймач, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 чоловік.

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що 20.02.1997 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 428.

З свідоцтва про поховання № 308 від 10.10.2017 року виданого ОСОБА_7 , вбачається, що ОСОБА_7 28.08.2017 року на ділянці Н5С15, ряд №10, м11, кладовища розміщеного в АДРЕСА_5 здійснив поховання померлого ОСОБА_4 .

Будучи допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 був її співжителем, з яким вона проживала разом в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Разом з ними також проживали її двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Згоду на вселення позивача з дітьми до квартири дав ОСОБА_4 . Позивач разом з ОСОБА_4 вели спільне господарство, оплачували за комунальні послуги. У 2015 році ОСОБА_4 отримав травму і позивач лікувала та доглядала його до смерті. Коли помер ОСОБА_4 , позивач займалася його похованням. Колишня дружина ОСОБА_4 ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3 після розлучення виїхали за кордон і ніколи не приїжджали до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 більше 10 років по АДРЕСА_2 , доглядала за ним.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 та проживають на одній площадці. ОСОБА_4 залишився один, оскільки його дружина з дочкою виїхали в Італію. Позивач ОСОБА_1 близько 15 років жила разом з ОСОБА_4 однією сім`єю до дня його смерті. Разом з ними також проживали двоє неповнолітніх дітей позивача. Коли ОСОБА_4 отримав травму, то позивач його лікувала та витрачала великі кошти на його лікування, оскільки ОСОБА_4 ніколи не працював. Коли помер ОСОБА_4 , то позивач його поховала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивач його мама, яка більше 15 років проживала разом однією сім`єю з ОСОБА_4 по АДРЕСА_6 , а також разом з ними проживали молодша дочка позивачки ОСОБА_12 та син ОСОБА_13 . Свідок ОСОБА_6 часто приходив до позивача, а також вони всі разом збиралися на свята. Позивач разом з ОСОБА_4 купляли продукти харчування, разом робили витрати по господарству, хоча більше коштів завжди давала позивачка. Після смерті ОСОБА_4 в спірній квартирі постійно проживає позивач.

Відповідно до п.27 Постанови №2 від 12.06.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимогам ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 Постанови від 1 листопада 1996 p. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом 15 років спільно проживала з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 , вела з ним спільне господарство, сплачували комунальні послуги за вказану квартиру,після смерті останнього займалася його похованням, а тому суд вважає необхідним визнати позивача членом сім`ї наймача ОСОБА_4 та визнати за нею право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас