Провадження № 2/243/958/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області,

вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області,

вимоги позивача за зустрічним позовом: про вселення, зобов`язання надати ключі від будинку та не чинити перешкод у проживанні і користуванні будинком,

учасники справи: позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії АА № 110980 від 12.02.2018 року),

представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 (діє на підставі ордеру серії ДН № 066057 від 04.02.2019 року),

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.07.2004 р. З відповідачем він зареєстрував шлюб 16.08.2003 року, а 13.08.2008 року зареєстрував відповідача у вказаному будинку. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05 вересня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний, а ще раніше, а саме у березні 2016 року відповідач разом з дитиною виїхала із житлового будинку. Виїжджаючи із будинку забрала з собою усе своє майно, а також майно дитини, пообіцявши самостійно знятися з реєстраційного обліку вказаного будинку. З березня 2016 року відповідач разом з дитиною не проживають у даному будинку без поважної причини. Позивач ніколи не чинив і не чинить перешкод у користуванні будинком. Визнання відповідачки і сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідно йому для призначення субсидії за користування комунальними послугами в житловому будинку, але він не може це зробити, оскільки відповідачка зареєстрована в будинку і він не має можливості надати відомості про її доходи.

Просить суд визнати ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

2. 25 лютого 2019 року ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в житловий будинок, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач в листопаді 2016 року замінив повністю вхідні двері в будинок, передати їй ключі від замків замінених дверей відмовився, її особисті речі викинув з будинку в гараж. ОСОБА_2 неодноразова робила спробу добровільно вирішити питання з відповідачем про порядок користування житловим приміщенням і відповідач обіцяв, що вони разом вирішать це питання, але своїх обіцянок не виконував. Вона була змушена звернутися до дільничного інспектора поліції з приводу протиправних дій відповідача, її звернення було зареєстровано Слов`янським відділом поліції і відповідач обіцяв передати їй ключі, але до теперішнього часу своїх обіцянок не виконав.

Просить суд вселити її і неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в будинок АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 передати їй ключі від усіх замків вхідних дверей будинку і не чинити перешкод в проживанні в цьому будинку.

3 . В судовому засіданні позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 додатково у судовому засіданні пояснив, що він не замінював замки на вхідних дверях калитки та будинку, працівники поліції його не викликали та не опитували, ключі від усіх замків калитки та будинку до теперішнього часу перебувають у ОСОБА_2 . Їх сім`я з ОСОБА_2 розпалася 09.03.2016 року та за усною домовленістю між собою ОСОБА_2 вивезла з його будинку речі, які вона бажала та автомобіль. Вона 6-8 разів на автомобілі вивозила необхідні її речі. Вселитися до будинку вона не просилася, виїхала з будинку добровільно і проживає з дитиною за іншою адресою.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги та додатково зазначив, що відповідач після отримання виклику до суду за позовом ОСОБА_1 подала заяву до поліції про нібито перешкоди в користуванні будинком, хоча її ніхто перешкод не чинив.

4. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а в задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити за відсутністю підстав. Зазначила, що ОСОБА_6 не проживає з поважних причин через перешкоди з боку позивача.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. Третя особа орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій просила при винесенні рішення суду врахувати висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про визнання права користування, усунення перешкод, вселення.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

6. Відповідно до ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької обалсті від 04.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с.16).

7. 17.12.2018 року ухвалою суду було відкладено розгляд зазначеної цивільної справи (а.с. 22).

8. 21 грудня 2018 року по справі було ухвалено заочне рішення (а. с. 28-31).

9. 05 лютого 2019 року ухвалою суду прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення (а.с. 45).

10. Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання (а.с. 55-56).

11. Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року позовні вимоги первісного позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням об?єднані в одне провадження з зустрічними позовними вимогами ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про вселення, зобов`язання надати ключі від будинку та не чинити перешкод у проживанні і користуванні будинком(а.с.69).

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.

12. Згідно договору дарування житлового будинку від 05.07.2004 року, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар житловий будинок із прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Слов?янської міської ради (а.с.5). Право власності ОСОБА_1 зареєстровано у КП «БТІ» в книзі 57/573 20 вересня 2005 року (а.с.6.).

13. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов?янську реєстраційної служби Слов?янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.8).

14. Рішенням Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 05.09.2016 року, яке набуло законної сили 16.09.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.08.2003 року, розірвано (а.с.9-10). З тексту рішення вбачається, що судом установлено, що дитина ОСОБА_3 проживає з відповідачкою ОСОБА_2

15. З копії домової книги вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 13.08.2008 року (а.с.11-12).

16. Згідно акту № 85 від 08.02.2018 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Північний», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає за місцем реєстрації з березня 2016 року до теперішнього часу, її особисті речі у будинку відсутні, що підтверджують сусіди ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.7).

17. Згідно висновку органу опіки та піклування Слов?янської міської ради № 29/03-2586 від 13.12.2018 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради стоїть на захисті законних прав та інтересів дитини, та заперечує проти визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.20).

18. Згідно висновку органу опіки та піклування Слов?янської міської ради № 29/03-433 від 14.03.2019 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради стоїть на захисті законних прав та інтересів дитини, та вважає, що доцільно забезпечити вселення малолітнього та визнати право користування малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майном яке належить на правах власності батьку малолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.78-79).

19. З відповіді на запит КНП Слов`янської міської ради «Центр первинної медико - санітарної допомоги м. Слов`янська» № 01-27/57 від 10.04.2019 року вбачається, що на амбулаторній карточці (Ф112/0) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зафіксована адреса: АДРЕСА_1 . 06.04.2019 року дитина оглянута лікарем вдома за адресою: АДРЕСА_3 в присутності матері. Збір інформації щодо часу змінення адреси мешкання та її ініціаторів не входить до компетенції медичних працівників (а.с.98)

20. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 12 квітня 2019 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка змінила прізвище на «ОСОБА_11 » (а.с.6).

21. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов?янську реєстраційної служби Слов?янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_13 (а.с.100).

22. За відомостями Слов?янського ВП ГУНП в Донецькій області від 19.03.2018 року, наданими на адвокатський запит адвоката Дьяченка О.В., 01.03.2018 року о 14-16 год. до чергової частини Слов?янського ВП надійшла заява від ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_1 чинить самоуправство. Зазначене повідомлення зареєстровано до Журналу єдиного обліку Слов?янського ВП за № 6020 від 01.03.2018 року, станом на час формування відповіді матеріал знаходиться на розгляді та рішення за ним не прийняте (а.с.102).

23. З матеріалів перевірки ЖЄО № 6020 від 01.03.2018 року вбачається, що 01.03.2018 року до чергової частини Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення від ОСОБА_2 , яка просила вжити заходи впливу до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який не надає можливості жити та користуватись житловим будинком АДРЕСА_1 . В ході проведення перевірки ОСОБА_1 від надання письмових пояснень відмовився та доповнив, що надасть пояснення пізніше у присутності свого адвоката, однак по теперішній час пояснення не надав. У зв`язку із відсутністю ознак кримінального правопорушення списано до справи № 3087/18. (а.с. 123-131)

24. З матеріалів цивільної справи № 2/243/919/2019 (єд. унік. № 243/1175/18) вбачається, що 13.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 14.02.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання на 01.03.2018 року. ОСОБА_2 у вищезазначеній справі надавала клопотання про виклик свідків та відзив на позовну заяву. 21.06.2018 року за письмовою заявою представника позивача Чередниченка Р.В. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду.(а.с. 132-141)

25. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивача та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , пояснила, що ОСОБА_1 знає з народження, а ОСОБА_2 знає з часу їх одруження. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стали жити в будинку АДРЕСА_4 з 2003 року після одруження. Вона не чула щоб вони сварились, жили добре, їхня дитина спілкується з її онуком. В березні 2016 року ОСОБА_14 пішла від ОСОБА_16. Вона бачила у березні 2016 року як ОСОБА_14 на автомобілі ГАЗель вивозила з будинку пакети, мішки з речами, потім ще вивозила речі на легковому автомобілі і з того часу ОСОБА_14 в будинку не проживала, дитину до ОСОБА_16 не пускала, про що її розповідали батьки ОСОБА_16 . В будинку ОСОБА_16 не була, а як не жили була, спілкувались на вулиці. Вони одружилися влітку 2003 року, на весіллі у них не була. Будинок купували батьки ОСОБА_16 ще до весілля, ОСОБА_17 було 15-16 років, оформили дарування. В будинку робили ремонт, кришу перекривали, не пам`ятає при ОСОБА_18 це було чи ні, батько ОСОБА_16 весь час там щось робив, клеїв шпалери. Вона живе в будинку АДРЕСА_4 , а вони в будинку АДРЕСА_1 , через п`ять будинків. В 2018 році ОСОБА_15 поставив нову огорожу, вхід у двір через металеву калитку з замком. ОСОБА_14 вивозила меблі, пакети, кульки, вузли, шафу, ліжко, матрац, можливо спальню, була повна машина, вона знаходилась в 60 м від них. ОСОБА_19 та їх сина більше у дворі не бачила. Зараз там живе ОСОБА_15 з жінкою вже 2,5 роки. Працівників поліції біля їх двору не бачила, з ОСОБА_20 більше не спілкувалася. Мати ОСОБА_16 казала, що ОСОБА_15 з ОСОБА_21 їздили на море, вже після того як вони з ОСОБА_20 розійшлися. Від матері ОСОБА_16 їй стало відомо, що ОСОБА_14 від ОСОБА_16 пішла з речами, а також, що ОСОБА_14 не пускає до них ОСОБА_22 . ОСОБА_23 робив зі сторони огороду, з вулиці тільки вхід і хвіртка з замком, вони залишилися старі.

26. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що є сусідом сторін та проживає в буд. АДРЕСА_5 з 2009 року. Позивач та відповідач жили у будинку АДРЕСА_1 . З 2015 року він часто чув через паркан та відчинені вікна як ОСОБА_25 та ОСОБА_26 сварилися між собою. З весни 2016 року до теперішнього часу він в будинку не бачить ОСОБА_19 з дитиною, зі слів ОСОБА_27 та ОСОБА_16 йому відомо, що вони розійшлися, вона вивезла якісь речі. ОСОБА_1 калитку та замки у будинку не міняв, він міняв лише паркан боковий від сусідів. Працівників поліції біля будинку Хасанових він ніколи не бачив.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

V. Оцінка Суду.

27. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

29. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

30. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

31. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

32. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.

33. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

34. За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

35. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

36. Підстави позбавлення члена сім`ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

37. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

38. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

39. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

40. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

41. Згідно із ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

У частині 4 цієї статті зазначено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

42. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Відповідач ОСОБА_2 є членом сім?ї позивача (його колишньою дружиною) і не проживала у будинку з березня 2016 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

43. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об?єктом власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

44. Судом встановлено, що відповідачка набула право користування спірним домоволодінням як член сім?ї власника будинку, власник будинку не мав заперечень щодо її вселення у будинок, її місце проживання було зареєстроване у цьому будинку та мало характер постійного. Вона мала з власником спільний побут та вела спільне господарство, проживала у будинку тривалий час. Будь-якого особливого порядку користування житловим приміщенням при її вселенні встановлено не було.

45. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

46. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 не проживає в спірному домоволодінні більше одного року.

Надані позивачем за первісним позовом докази, а саме показання позивача ОСОБА_1 , та показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_9 , Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

47. Надані відповідачем за первісним позовом докази на підтвердження поважності причин не проживання в спірному домоволодінні, а саме звернення ОСОБА_2 з приводу перешкод у користуванні спірним будинком до правоохоронних органів 01.03.2018 року, тобто після отримання ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів первісного позову ОСОБА_2 (а.с. 132-141), суд відхиляє як штучне створення відповідачем доказової бази після звернення до неї з позовом про визнання такою, що втратила право користування житлом.

48. Відповідно до положення ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

49. Рішенням суду від 05.09.2016 року (а.с.9-10) встановлено, що з 2013 року у сім?ї Хасанових стали виникати сварки, з?явились різні погляди на життя, різні інтереси, із стосунків зникла любов та взаєморозуміння, сім?я фактично розпалась. Сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. 23.06.2016 року сторонам було надано строк для примирення, однак змін у стосунках сторін не відбулося, внаслідок чого 05 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

50. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

51. Законодавцем для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визначено такий критерій, як відсутність поважних причин, а не лише існування причин не проживання за місцем реєстрації. Сам факт припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин жодним чином не може свідчити про поважність причин не проживання відповідачки за місцем реєстрації, адже за змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім?ї власника права користування займаним приміщенням. Інших доказів на підтвердження наявності існування будь-яких виключних обставин, що змусили відповідачку змінити місце проживання, які могли б бути судом визнані поважними причинами, відповідачкою не надано.

52. Таким чином ОСОБА_2 не надано суду достатніх доказів для встановлення поважності причин не проживання у будинку протягом зазначеного періоду.

53. При цьому, тривала відсутність відповідача (близько 2 років) за місцем реєстрації свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать про те, що відповідачка не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

54. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачка не проживає за місцем реєстрації більше одного року, поважні причини відсутності за місцем реєстрації у відповідачки відсутні, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.

55. Однак, не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням з огляду на наступне.

56. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказував, що причиною для звернення до суду є те, що відповідачка разом з сином не проживають у вказаному будинку вже два роки, добровільно з реєстрації не знялись.

При цьому позивач не вказує, яким чином впливає відсутність дитини у будинку понад встановлені законом строки на будь-які права позивача.

57. Як зазначено у ст. 3 Конвенції "Про права дитини", схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. N 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. N 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини» дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

58. Частиною 1 ст. 383 ЦК Українита статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

59. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

60. ОСОБА_3 у розумінні вимог ст. 3 СК України та ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР є членом сім`ї позивача, який є власником будинку.

61. Предметом доказування у даній справі, з урахуванням змісту позовних вимог до малолітнього ОСОБА_3 та правових підстав, за яких ці вимоги пред`явлено позивачем, є відсутність або непроживання ОСОБА_3 без поважних причин понад один рік в будинку позивача.

62. Оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що малолітній ОСОБА_3 не проживає у спірному житлі з поважних причин, якими є розірвання шлюбу між його батьками і його проживання разом з матір`ю.

Враховуючи його малолітній вік, ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт його непроживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом, яке належить його батьку, та у якому зареєстрований та проживає його батько.

63. Крім того, під час розгляду справи судом не було встановлено наявності перешкод у користуванні позивачем своєю власністю та порушення його прав у зв`язку з реєстрацією місця проживання малолітнього сина у належному йому будинку.

64. Такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 22 листопада 2018 року № 591/4595/16-ц

65. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-2586 від 13.12.2018 року відповідно до якого орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

66. Висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-433 від 14.03.2019 року відповідно до якого орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що доцільно забезпечити вселення малолітнього ОСОБА_3 до будинку батька суд не враховує, оскільки згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Як встановлено у судовому засіданні, спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, дитина проживає з відповідачкою ОСОБА_2 .

Окрім того, Суд вважає необхідним зазначити, що для зміни реєстрації місця проживання дитини ОСОБА_3 сторони, дійшовши згоди, не позбавлені можливості у відповідності до встановленого законом порядку звернутися до Центру надання адміністративних послуг м. Слов`янська.

67. Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині визнання втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , малолітнього ОСОБА_3 , не підлягають задоволенню.

68. Оскільки ОСОБА_2 не надано суду належних доказів про порушення її прав при зверненні до суду з зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_1 про вселення, зобов`язання надати ключі від будинку та не чинити перешкод у проживанні і користуванні будинком, тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

69. Виходячи з вищевикладеного, Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

70. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

71. Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 704,80 грн. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 352,40 грн.

72. Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 768,40 грн. судового збору, оскільки у позові було відмовлено, сплачена позивачем сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженку м. Слов`янська Донецької області, такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про вселення, зобов`язання надати ключі від будинку та не чинити перешкод у проживанні і користуванні будинком- залишити без задоволення.

5. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 352,40 грн. (триста п`ятдесят дві грн. 40 коп.)

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 20.06.2019 року.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв