Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2019 Справа №607/10122/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Облещук О.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2 .

заінтересованих осіб ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить усунути перешкоди, які чиняться ОСОБА_3 заявнику та неповнолітньому сину заявника ОСОБА_4 у користуванні квартирою, меблями та іншими побутовими речами, що знаходяться в ній за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного та безперешкодного доступу та безперешкодного користування вказаною квартирою, меблями та іншими речами, що у ній знаходяться; заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 та сина ОСОБА_4

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує на те, що 12.11.1988 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб Буглівською сільською радою Ланівецького району. Зазначила, що вона проживає у кімнаті гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_1 та є не приватизованим житлом. В зазначеній кімнаті зареєстрована ОСОБА_3 ЇЇ син ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у зазначеній кімнаті на даний час не проживають, але зареєстровані за вказаною адресою. Зазначила, що ОСОБА_3 упродовж тривалого часу вчиняє стосовно ОСОБА_1 психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень заявника, намагається зробити життя ОСОБА_1 нестерпним. Також ОСОБА_3 вчиняє стосовно заявника та стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_4 психологічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякувані, цькуванні, застосовує фізичну силу, а також вчиняє перешкоди у користуванні зазначеним житлом. Неповнолітній ОСОБА_4 постійно перебуває у стресовому стані, не має бажання повертатись зі школи. ОСОБА_3 неодноразово застосовував фізичне насильство по відношенню до заявника та їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Також, ОСОБА_3 застосовує психологічне насильство по відношенню до заявника, яке полягає у агресії, обзиванні нецензурними словами, погрози розправою, безпідставно обмежує ОСОБА_1 у користуванні її власним майном, зокрема закриває на ключ і не дає можливості користуватись кімнатою, побутовими речами. Вважає, що існують обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_3 в майбутньому домашнього насильства щодо заявника та її сина, а тому просить суд вжити відповідні обмежувальні заходи та видати обмежувальний припис.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні подану заяву підтримали та просять її задовольнити, з підстав наведених у ній. Також заявник пояснила, що її колишній чоловік ОСОБА_3 чинить перешкоди її та їх неповнолітньому синові ОСОБА_4 у користуванні житлом за адресою Чалдаєва, 13/128 шляхом недопущення їх та відібрання ключів, у тому числі побутовими речами, які знаходяться у ній, у зв`язку із чим остання змушена проживати в с АДРЕСА_2 Важулів Ланівецького району. Також зазначила, що була очевидцем того, як їх неповнолітній син ОСОБА_4 у квітні 2019 року приїхав із Тернополя, де проживав разом із своїм батьком ОСОБА_3 із тілесними ушкодженнями у вигляді синців на шиї та пояснив, що їх заподіяв йому батько ОСОБА_3

Зацікавлена особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису не визнав, вважає її такою, що не підлягає до задоволення, оскільки обставини наведені у ній не відповідають дійсності, а ОСОБА_3 будь-якого домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 не вчиняв. Зазначив, що він не бажає, щоб у квартирі АДРЕСА_3 проживала заявник та їх неповнолітній син ОСОБА_4 , оскільки остання має житло в с.Ванжулів Ланівецького району Тернопільської області.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та зацікавлена особа ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1988 року, зареєстрованого Буглівською сільською радою Ланівецького району Тернопільської області, від якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

На даний час шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 травня 2019 року.

Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23.04.2017 року №3113/28-03, виданою відділом реєстрації проживання особи Управління Державної реєстрації, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Як слідує із копії ордеру на житлову площу в гуртожитку №3277 від 19 лютого 1991 року, виданого виробничим об`єднанням «Текстерно», ОСОБА_1 видано ордер на основі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету в/о «Текстерно» на право зайняття з сім`єю із трьох осіб житлової площі в кімнаті АДРЕСА_3 , розміром 11,8 кв.м. на склад сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Між заявником ОСОБА_1 та зацікавленою особою ОСОБА_3 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування квартирою АДРЕСА_3 , а також речами побутового вжитку.

У судовому засіданні зацікавленою особою ОСОБА_3 визнано ту обставину, що він не має наміру допускати свою колишню дружину ОСОБА_1 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 до користування житловою кімнатою АДРЕСА_3 у якій на даний час проживає. Свою позицію обґрунтовує тим, що заявник ОСОБА_1 має інше житло в с.Ванжулів Ланівецького району, де проживає на даний час, а зазначене житло є непридатним для проживання трьох чоловік через малу площу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Статтею 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено ведення Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі. Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі (далі - Реєстр) - це автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, використання, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), знеособлення і знищення визначених цим Законом даних про випадки домашнього насильства та насильства за ознакою статі.

До Реєстру вносяться відомості (окремо за кожним випадком насильства). Формування Реєстру здійснюється окремо за кожним випадком домашнього насильства, насильства за ознакою статі шляхом внесення до нього відповідної інформації. Персональні дані про особу, яка повідомила про вчинення насильства, зберігаються у Реєстрі протягом одного року з дня надходження відповідної інформації про вчинення насильства. Персональні дані про постраждалу особу зберігаються у Реєстрі протягом трьох років з дня вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягає до часткового задоволення в частині видачі обмежувального припису щодо усунення перешкод заявниці та її неповнолітньому синові у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, зокрема квартирою АДРЕСА_3 , а також речами побутового вжитку, що у ній знаходяться. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає, що вимоги заявника в частині про заборону ОСОБА_3 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та сина ОСОБА_4 не підлягають до задоволення, виходячи із такого.

Так, зокрема, у матеріалах справи відсутні докази щодо внесення до Єдиного державного реєстру випадків вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 стосовно своєї неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , а також колишньої дружини ОСОБА_1 та притягнення його у зв`язку із цим до адміністративної відповідальності за ознаками статті ст. 173-2 КУпАП . Не подані заявником й інші докази щодо чинення фізичного та психологічного насильства зі сторони ОСОБА_3 по відношенню до неї, а також до їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 , звернення із цього приводу у органи Національної поліції України, чи інші органи, що протидіють вчиненню домашнього насильства. Також, заявницею не надано суду доказів, які б підтверджували вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_3 стосовно неї у січні-лютому 2017 року, а також стосовно їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 у квітні 2019 року, заподіянні йому тілесних ушкоджень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її неповнолітньому синові ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкоди, які чиняться з боку ОСОБА_3 у користуванні майном, яке є об`єктом прав спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_3 , а також речами побутового вжитку, які знаходяться у ній, шляхом надання вільного та безперешкодного доступу до зазначеного житлового приміщення.

У решті вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Судове рішення проголошено 04 липня 2019 року

Головуючий суддяВ. В. Ромазан