Справа № 200/9677/18
Провадження № 2/201/1543/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 (третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради) про визнання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра укладеним,

В С Т А Н О В И Л А:

05.06.2018р. Дніпровська міська рада в особі міського голови звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра укладеним, визначивши третьою особою без самостійних вимог на предмет спору Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради (а.с. № 2-12).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 06.08.2018р. справу за підсудністю було передано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 37).

Цивільна справа надійшла в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14.01.2019р. (а.с. № 39).

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 18.01.2019р. головуючим по справі визначено суддю Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщева С.С. (а.с. № 42).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщева С.С. від 21.01.2019р. по справі заявлено самовідвід (а.с. № 43-44).

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 21.01.2019р. головуючим по справі визначено суддю Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. (а.с. № 45).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.01.2019р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 46).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.03.2019р. позивачеві відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно (а.с. № 61 основної справи ).

В обґрунтування позовних вимог міський голова зазначив, що відповідачем ОСОБА_1 здійснено будівництво нежитлової будівлі - автомийки по АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015р. визнано за ним право власності на вищезазначений об`єкт. У порушення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішення міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, відповідачем збудовано об`єкт без укладання договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра. ОСОБА_1 було направлено два примірника проекту договору про пайову участь по об`єкту: «Розміщення нежитлової будівлі - автомийки за адресою: АДРЕСА_1» для ознайомлення та підписання, але до теперішнього часу відповіді на лист не отримано, протоколу розбіжностей або укладеного договору позивачеві не направлено, що свідчить про ухилення відповідача від укладання договору та сплати обов`язкового внеску пайової участі.

На підставі викладеного, посилаючись на норми ст.ст. 641, 648 ЦК України, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішення міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, просив визнати договір укладеним.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 03.07.2019р. представник відповідача - адвокат Текут`єв Є.Ю. (діє на підставі довіреності від 16.05.2019р. - а.с. №77) надав відзив на позовну заяву (а.с. № 70-74), в якому не погодився із доводами позивача про те, що відповідач має укладати договір про пайову участь, оскільки у договорі позивачем використано формулу для розрахунку пайової участі при новому будівництві посилаючись на п. 2.1. Розділу 2 Порядку залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішення міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, в той час як відповідач виконав реконструкцію житлового будинку шляхом укріплення фундаменту та стін без зміни його загальної площі. При цьому, пункт 2.2 вказаного Порядку передбачає сплату пайової участі за нормативами при реконструкції зі зміною функціонального призначення об`єкта без приросту його загальної площі за іншою формулою.

За таких умов, укладення договору, у редакції запропонованій позивачем є неможливим в зв`язку із необґрунтованістю істотних умов договору, які суперечать діючому законодавству.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та третя особа правом на надання відповіді відзив не скористалися, незважаючи га те, що відзив представником відповідача у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України було направлено позивачу та третій особі у встановлені строки (а.с. № 75-76). Раніше ними отримана й ухвала судді Ткаченко Н.В. від 25.01.2019р. про відкриття провадження у справі (а.с. № 47-49, 65-67).

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий представником відповідача відзив, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, вважаю, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Так, розглядаючи цей спір, встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015р. по справі № 202/8595/15-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлове приміщення, а саме, нежитлова будівля - автомийка літ. 2А-2 (у тому числі прибудова літ. 2А1-1, та прибудова 2А2-1) загальною площею - 537,0 кв.м, яка складається з: поз. 101 - (Автомийка) площею 217,9 кв.м, поз. 102 - (підсобна) площею 9,8 кв.м, поз. 103 - (побутова) площею 9,8 кв.м, поз. 104 - (санвузол) площею 7,4 кв.м, поз. 105 - (приміщення) площею 23,3 кв.м, поз. 106 - (підсобна) площею 11,1 кв.м на першому поверсі, та поз. 201 - (приміщення) площею 218,2 кв.м, поз. 202 - (туалет) площею 5,0 кв.м, поз. 203 - (приміщення) площею 34,5кв.м на мансардному поверху; ганок літ. 2а, ганок літ. 2а1; хвіртки № 1, 2; - мостіння (а.с. № 21-22).

Як видно зі змісту рішення суду, судом під час розгляду цієї справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2006р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Куліш B.І., за реєстровим № 424, ОСОБА_1 набув право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: земельну ділянку площею 0,0472 га за кадастровим номером НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,0050 га за кадастровим номером НОМЕР_2 .

Відповідно до п.п 1.2 договору купівлі-продажу від 27.03.2006р., цільове призначення земельної ділянки площею 0,0472 га - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а земельної ділянки 0,0050 га - ведення особистого підсобного господарства.

Підпунктом 5.1 вказаного договору визначено, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельних ділянок та документи про оплату є підставою для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

На виконання вимог договору 20.04.2006р. ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0472 га серії НОМЕР_3 , а також державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0050 га серії НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_1 набув право приватної власності на земельні ділянки, що призначені для обслуговування житлового буднику, господарських будівель та споруд.

На цих земельних ділянках знаходилось самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 537,0 кв.м у незадовільному стані, не придатному для життя, без підключення електроенергії та теплопостачання.

З огляду на те, що придбані ОСОБА_3 земельні ділянки були відведеними саме для обслуговування житлової будівлі, та на них вже було збудоване житлове приміщення, в подальшому ОСОБА_1 за власні кошти здійснив реконструкцію житлового будинку шляхом укріплення фундаменту та стін без змін його загальної площі.

На замовлення ОСОБА_1 ТОВ «Укпівденбуд» 18.08.2014р. було проведено технічну інвентаризацію громадського будинку за адресою: АДРЕСА_6 , в результаті чого ОСОБА_1 видано технічний паспорт з усіма поточними змінами об`єкту нерухомого майна із зазначенням плану земельної ділянки, на якому він розташований та технічної характеристики нерухомого майна після проведення позивачем його реконструкції (перебудови). Так, згідно технічного паспорту, за адресою АДРЕСА_1 , знаходиться двоповерховий громадський будинок літ. 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка» загальною площею - 537,0 кв.м.

Суд у цій справі дійшов висновку, що ОСОБА_1 здійснив реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі. Отже, з огляду на те, що реконструкція нерухомого майна була здійснена позивачем на відведеній для цього земельній ділянці, без порушення будівельних норм і правил, а також інтересів інших осіб, судом визнані наявними підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на громадську будівлю.

29.03.2018р. Управлянням економіки Дніпровської міської ради ОСОБА_1 направлено лист віл 26.03.2018р. № 10/15-162 з пропозицією для ознайомлення та підписання договору про пайову участь, до якого додано два примірника проекту договору про пайову участь на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра по об`єкту: «Розміщення нежитлової будівлі - автомийки за адресою: АДРЕСА_1 ». У проекті договору величину пайової участі визначено згідно з розрахунком (додатком № 1 до договору) в сумі 181 506 грн. без ПДВ (а.с. № 29).

Лист не був отриманий відповідачем і повернутий на адресу Дніпровської міської ради з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 30).

За змістом положень ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта - для житлових будинків.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Рішення Дніпропетровської міської ради від 29.07.2011р. № 5/14 затверджений Порядок залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, копія якого долучена позивачем до позовної заяви (далі - Порядок) (а.с. № 13-20).

Пунктом 2.6. Порядку передбачено укладення договору про пайову участь. Величина пайової участі визначається протягом десяти робочих днів дня реєстрації фінансово-економічним департаментом Дніпропетровської міської ради (далі - департамент) звернення замовника (забудовника) про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість об`єкта, з техніко-економічними показниками, погодженими з постійною комісією міської ради з питань соціально-економічного розвитку, бюджету і фінансів.

Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному між Дніпропетровською міською радою, в особі департаменту, та замовником (забудовником).

Договір про пайову участь укладається не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації департаментом звернення замовника (забудовника) про його укладення.

Кошти пайової участі сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором, якщо інше не передбачено договором, укладеним до набрання чинності цього Порядку.

Відповідно до п. 2.7. Порядку, проведення остаточного розрахунку величини пайової участі, розрахованої із застосуванням норми щодо її граничного розміру, здійснюється після надання замовником (забудовником) документів про затвердження у встановленому порядку кошторисної вартості об`єкта, що вводиться в експлуатацію, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами.

У випадку, якщо замовником (забудовником) не надані документи про затвердження у встановленому порядку кошторисної вартості об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, остаточний розрахунок величини пайової участі проводиться відповідно до 2.1 - 2.4 цього Порядку за фактичними показниками створених потужностей без застосування норм щодо граничного розміру пайової участі.

Отже, укладення договору про пайову участь є обов`язковим для забудовника (замовника) згідно з вимогами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення.

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі № 339/388/16-ц (провадження №14-261цс18).

Відповідно до п. 2.1. Порядку, розрахунок величини пайової участі при новому будівництві (ПУб), здійснюється за формулою (1):

ПУб = Нф х По х k3, де

Нф - норматив розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням суб`єкта;

По - потужність об`єкта, для якого визначається величина пайової участі;

к3 - зональний коефіцієнт (а.с. № 15).

Як видно з додатку № 1 до договору, розрахунок пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра здійснено позивачем в сумі 181 506грн. без ПДВ, виходячи з нормативу розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням об`єкта «станція технічного обслуговування автомобілів, автомийки» - 338грн., загальної площі автомийки - 537,0 кв.м, зонального коефіцієнту - 1 (а.с. № 28).

Отже, розрахунок пайової участі здійснений позивачем за формулою, визначеною у п. 2.1. Порядку як при новому будівництві (338 * 537,00 * 1 = 181 506грн.).

Водночас, пунктом 2.2 Порядку визначений порядок розрахунку величини пайової участі за нормативами при реконструкції зі зміною функціонального призначення об`єкта без приросту його загальної площі здійснюється за такою формулою: ПУр = Н х По х k3, де Н - приріст нормативу розміру пайової участі від одиниці створеної потужності за функціональним призначенням об`єкта, який розраховується як різниця між нормативом, що відповідає новому (запланованому) призначенню об`єкта (Нj), і нормативом, що відповідає попередньому призначенню об`єкта (Нк).

На думку відповідача, позивач невірно орав вказану формулу для розрахунку величини пайової участі, при тому, що п. 2.2 Порядку визначений порядок розрахунку при реконструкції зі зміною функціонального призначення об`єкта без приросту його загальної площі, а тому величини пайової участі має бути значно меншою - 38 341грн.80коп. ((71.4) * 537 * 1) (а.с. №72).

Варто зазначити, що визначальною підставою для укладення договору про пайову участь є встановлення факту здійснення забудовником (замовником) будівництва або ж реконструкції будь-якого об`єкту на території м. Дніпра, як того вимагають Загальні положення Порядку.

Щодо реконструкції будівель та споруд, то відповідно до п.п. 3.10, 3.11 розділу 3 ДБН А.2.2-3-2012 "Склад та зміст проектної документації на будівництво" визначено, що реконструкція - це перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об`єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Реконструкція передбачає збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності) (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції від 02.08.2013р. № 40-16-3790).

Пунктом 1 Порядку виконання підготовчих та будівельних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015р. № 747) (далі - Порядок № 466), будівельні роботи - це роботи з нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту.

Пунктами 5 - 12 Порядку № 466 визначений порядок виконання будівельних робіт, який передбачає наявність документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору, подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, видачі дозволу на виконання будівельних робіт (щодо певних об`єктів за класом наслідків (відповідальності)). Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Контроль за виконанням підготовчих та будівельних робіт здійснюється відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю. Видача дозволу здійснюється шляхом внесення даних до реєстру з дотриманням вимог Законів України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та "Про адміністративні послуги". Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Інформація про документ, що дає право на виконання підготовчих та будівельних робіт (реєстраційний номер, дата видачі, найменування органу державного архітектурно-будівельного контролю, який здійснив дії щодо внесення даних до реєстру і здійснює контроль за будівництвом об`єкта), відомості про найменування, клас наслідків (відповідальності) об`єкта, зображення об`єкта та його основні техніко-економічні показники, замовника, проектувальника, підрядників, осіб, відповідальних за здійснення авторського і технічного нагляду, відповідальних виконавців робіт з урахуванням внесених змін розміщуються на стенді завдовжки не менше ніж 1,5 метра і завширшки не менше ніж 1 метр, що встановлюється на будівельному майданчику в доступному для огляду місці (за винятком індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З наведених норм слідує, що реконструкція є одним з видів будівництва ї порядок її проведення врегульований нормами чинного законодавства, державними будівельними нормами. Контроль за реконструкцією у вигляді прийняття від забудовника повідомлення про початок робіт, надання дозволу (в залежності від об`єкта) здійснюється здійснення органами державного архітектурно-будівельного контролю.

Термін «реконструкція» у вищенаведеному заочному рішенні суду вживається не як будівельний термін, а зі слів відповідача у тому сенсі, що він за власні кошти здійснив реконструкція житлового будинку - на автомийку шляхом укріплення фундаменту та стін без змін його загальної площі. У рішенні вказано, що ТОВ «Укпівденбуд» здійснено технічну інвентаризацію громадського будинку за адресою: АДРЕСА_6 , в результаті чого ОСОБА_1 видано технічний паспорт з усіма поточними змінами об`єкту нерухомого майна. Згідно з технічним паспортом, після проведення реконструкції (перебудови), за цією адресою знаходиться двоповерховий громадський будинок літ. 2А-2 за призначенням приміщень «автомийка».

Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська при розгляді справи № 202/8595/15-ц встановлено, що ОСОБА_3 здійснив реконструкцію житлового будинку з дотриманням будівельних норм і правил, архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних, а також зміну окремих конструктивних елементів громадського будинку, що впливає на його міцність та безпечність, однак без зміни його загальної площі.

Варто звернути увагу на те, що оцінка доказів у справі про визнання права власності здійснювалася судом з урахуванням меж позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_4 про визнання права власності та про повернення оригіналів правовстановлюючих документів, тобто в контексті права ОСОБА_1 на самочинно збудоване нерухоме майно. Однак зі змісту рішення суду не вбачається, що судом надавалася правова оцінка правовідносинам ОСОБА_1 з органами архітектурно-будівельного контролю на предмет дотримання забудовником будівельних норм під час реконструкції громадської будівлі.

Згідно із ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

З урахуванням викладеного, не можна прийняти до уваги правову оцінку, надану судом факту реконструкції громадської будівлі при розгляді спору по справі № 202/8595/15-ц між фізичними особами (забудовником та особою, яка заволоділа правовстановлюючими документами на майно), яка розглянута Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська і по якій винесено рішення від 18.11.2015р. про визнання права власності на нерухоме майно.

Жодних інших документів, які підтверджують, що відповідач здійснив нове будівництво або ж реконструкцію у розумінні норм будівельного законодавства, позивачем, у справі що розглядається судом, не надано.

На користь того, що позивач, пропонуючи відповідачеві укласти договір про пайову участь, невірно визначився зі змістом правовідносин, внаслідок чого помилково визначив предмет договору і його ціну (які є істотними умовами такого договору), свідчить і таке.

Порядком залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра, затвердженого рішення міської ради від 29.07.2011р. № 5/14, передбачено, що він застосовується для визначення розмірів пайової участі засновників (забудовників), які мають намір здійснити на території м. Дніпропетровська будівництво (реконструкцію) будь-яких об`єктів, незалежно від їх форми власності.

При цьому, згідно з п. 2 Порядку величина пайової участі визначається у гривнях, виходячи із розміру пайової участі, визначеного за нормативами одиниці створеної потужності, і не може перевищувати граничного розміру пайової участі, визначеного відсотковому значенні від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції), зміни функціонального призначення тощо об`єктів.

Пунктом 2.5 Порядку передбачений розрахунок граничного розміру пайової участі. Так, граничні розміри пайової участі у відсотках від загальної кошторисної вартості об`єктів визначені у додатку 3 до цього Порядку та не перевищують встановленого законом розміру.

Величина пайової участі із застосуванням норми щодо його граничного розміру встановлюється з урахуванням зонального коефіцієнта (kз).

Загальна кошторисна вартість для розрахунку величини пайової участі повинна бути визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами та не враховує витрат на придбання та виділення: земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Норма щодо граничного розміру пайової участі застосовується за умови надання замовником (забудовником) належним чином оформленої копії звіту експертної організації, визначеної у встановленому порядку, який містить інформацію про дотримання вимог кошторисної частини проекту.

У разі, якщо загальна кошторисна вартість не визначена згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона (величина пайової участі) визначається на основі нормативів одиниці створена потужності відповідно до п. 2.1 - 2.4 цього Порядку.

З аналізу наведених норм вбачається, що під час затвердження Порядку орган місцевого самоврядування передбачив порядок визначення загальної кошторисної вартості будівництва (яка ураховується під час визначення розміру пайової участі) залежно від обставин її підтвердження.

Таким чином, згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку, величина пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами; граничні розміри пайової участі мають встановлюватися у відсотках від загальної кошторисної вартості об`єкта.

Як встановлено п. 2.7. Порядку, у випадку, якщо замовником (забудовником) не надані документи про затвердження у встановленому порядку кошторисної вартості об`єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами, остаточний розрахунок величини пайової участі проводиться відповідно до 2.1 - 2.4 Порядку за фактичними показниками створених потужностей без застосування норм щодо граничного розміру пайової участі.

Проте, лист, який був надісланий позивачем відповідачеві з пропозицією укласти договір, не був отриманий останнім і повернутий на адресу Дніпровської міської ради з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 30).

Вважаю, що органом місцевого самоврядування, у запропонованому для укладення договорі, не обґрунтовано здійснено відповідачеві розрахунок величини пайової участі при новому будівництві (ПУб), виходячи лише з нормативу розміру пайової участі від створеної одиниці потужності, визначеної у додатку 1 до Поряду - 338 грн. як для станцій технічного обслуговування автомобілів, автомийок, помножену на загальну площу об`єкта реконструкції (а.с. № 18, 28), без прийняття до відома загальної кошторисної вартості реконструкції, яка має враховуватися при визначенні граничної вартості пайової участі.

Також варто зазначити, що позивач, визначаючи величину пайової участі, виходив лише зі змісту заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015р. по справі № 202/8595/15-ц, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлову будівлю автомийки загальною площею - 537,0 кв.м (а.с. № 21-22).

При цьому, із вказаного заочного рішення не вбачається, що під час реконструкції відповідачем замовлявся проект реконструкції, визначалася загальна кошторисна вартість реконструкції.

Враховуючи викладене, доходжу висновку, що помилковими є доводи позивача про те, що при розрахунку величини пайової участі слід виходити лише з нормативів розміру пайової участі і функціонального призначення об`єкта (338грн. - для автомийок), спираючись при цьому лише на заочне рішення суду про визнання права власності, без урахування загальної вартості будівництва (реконструкції) і будівельних нормам, державних стандартів і правил будівництва (реконструкції).

Суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідач ухиляється від укладення договору та те, що вказаний договір може бути визнаний укладеним у запропонованій редакції, оскільки позивач не довів, що відповідач взагалі підпадає під дію ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та під дію Порядку № 5/14 від 29.07.2011р., вказуючи на те, що відповідач хоч і здійснив реконструкцію, але має сплачувати величину пайової участі в сумі 181 506грн. як при здійсненні нового будівництва (у відповідності до п. 2.1. Порядку), у зв`язку з чим суд вважає, що сторонами не досягнуто згода стосовно істотної умови договору.

Розглядаючи спір у межах позовних вимог, суд не може підмінювати собою жодну зі сторін договору і визначати самостійно умови, на яких договір має бути визнаний укладеним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору на визначених саме ними умовами, а порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 40 Закону).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Так, в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 648 ЦК України встановлено, що зміст договору, укладеного на підставі правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Тому проекти договорів про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури повинні відповідати нормам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», частиною 9 статті 40 якого визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім того, невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Частиною 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Отже, позивач необґрунтовано посилається на те, що відповідач повинен укласти договір, тим більше у запропонованій ним редакція договору. За таких обставин, недоведеними є доводи позивача про те, що відповідач ухилявся від укладання договору, а тому договір не може бути визнаний укладеним з відповідачем.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору, які були сплачені позивачем в сумі 1 762 грн. (подача позову) та 960грн. 50коп. (подача заяви про забезпечення позову) (а.с. № 1, 52) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 638, 641, 648, ЦК України, ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком виконання підготовчих та будівельних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015р. № 747), ст.ст 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суддя,

В И Р І Ш И Л А:

В задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 (третя особа - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради) про визнання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Дніпра укладеним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.