Провадження № 2/760/2360/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Букіної О.М.

при секретарі Кривулько С.В.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський ЖЕД №904, про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський ЖЕД №904, про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1999, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва квартира АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в рівних долях.

Також, позивач зазначає, що квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 78,1 кв.м.,жилою площею 48,2 кв.м, у тому числі 1-ша кімната - 18,6 кв.м., 2-га кімната - 14,9 кв.м, 3-тя кімната - 14,7 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 0,8 кв.м., коридору площею 9,8 кв.м., вбудованої шафи площею 1,7 кв.м., балкону 7,7 кв.м.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 є батьком відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , та 27.07.2004 заповів належну йому на праві власності ј квартири АДРЕСА_1 , відповідачу.

Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко С.М., зареєстровано в реєстрі за №7-1320.

20.06.2017 мати відповідача ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності ј частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Скляром О.Л., зареєстровано в реєстрі за №1540.

Як зазначає у позові позивач, власниками квартири стали ОСОБА_3 (1/4 частина), ОСОБА_2 (1/2 частина) та ОСОБА_1 (1/4 частина).

Разом з тим, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якого відкрилася спадщина і відповідач ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом на ј частину спірної квартири.

Позивач зазначила, що до нотаріальної контори, також, звернулася з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 , та надала нотаріусу копію заповіту, складеного померлим ОСОБА_3 в день його смерті.

Окрім цього, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, підписаного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 В свою чергу, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування ј частини квартири ОСОБА_2

Таким чином, як вказує позивач, у спірній квартирі на теперішній час зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 виписаний у зв`язку зі смертю, а ОСОБА_4 виписана внаслідок укладання договору дарування своєї частки квартири.

Станом на сьогоднішній день позивач є власником ј частини спірної квартири, Ѕ частини квартири належить відповідачу та інша ј частина квартири, яка належала ОСОБА_3 , оспорюється в судовому порядку та на яку накладено арешт.

З урахуванням викладеного, а також того, що з відповідачем неможливо дійти згоди щодо порядку користування квартирою, просить суд: виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 ; виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 18,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 ; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кімнату площею 14,7 кв.м., кухню площею 7,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 0,8 кв.м., коридор площею 9,8 кв.м., вбудовану шафу площею 1,7 кв.м., балкон 7,7 кв.м.; зобов`язати Солом`янський ЖЕД №204 розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

17.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою суду від 23.11.2018 в справі відкрито спрощене позовне провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали від 23.11.2018, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

24.01.2019 на адресу суду відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позов. Відповідач зазначила, що не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 , вважає, що дану справу можливо розглянути в порядку спрощеного позовного провадження.

01.02.2019 на адресу суду позивачем було подано відповідь на відзив, просив позов задовольнити. Позивач не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просила суд виділити у її користування житлову кімнату площею 14,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати Солом`янський ЖЕД №204 розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, врахувавши доводи сторін, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1999 № НОМЕР_1 , виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, квартира за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в рівних долях (а.с. 37).

Згідно технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_2 , складається з трьох кімнат, загальною площею 78,1 кв.м.,жилою площею 48,2 кв.м, у тому числі 1-ша кімната - 18,6 кв.м., 2-га кімната - 14,9 кв.м, 3-тя кімната - 14,7 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 0,8 кв.м., коридору площею 9,8 кв.м., вбудованої шафи площею 1,7 кв.м., балкону 7,7 кв.м. (а.с. 38-41).

Встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 заповів ОСОБА_2 належну йому на праві власності частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

З даних свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 (а.с. 36).

Крім того, встановлено, що згідно договору дарування частки квартири від 20.06.2017 ОСОБА_4 подарувала ј частку спірної квартири ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Скляр О.Л. (а.с. 43-44).

30.10.2017 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 47).

При цьому, встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 заповів ОСОБА_4 належну йому на праві власності ј частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується заповітом посвідченим приватним нотаріусом Бублик Т.В. (а.с. 45-46).

З даних довідки про зняття з реєстрації місця проживання №73/9 від 05.01.2018 ОСОБА_4 знята з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із припиненням права користування нерухомим майном з 03.01.2018 за Договором дарування частки квартири № 1540 від 20.06.2017 (а.с. 54).

Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 09.11.2017 ОСОБА_3 знятий з реєстрації у спірній квартирі з 07.11.2017 на підставі свідоцтва про смерть (а.с. 55).

Як вказує у позові позивач у спірній квартирі на сьогоднішній день зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , з якою не може дійти згоди щодо порядку користування квартирою та порядку оплати комунальних послуг.

Відповідно до положень ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість.

Як убачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами, щодо користування спірною квартирою не досягнуто.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою домовленість щодо користування майном, між співвласниками. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд враховує, що в межах даного спору позивач не заявляє вимог про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, тому у суду відсутні підстави для здійснення аналізу взаємовідносин сторін по справі, пов`язаних з користування спірним житловим приміщенням, та надавати оцінку діям відповідача щодо здійснення з її боку перешкод позивачу в користування спірною квартирою, що у сукупності всіх обставин справи мало слугувати підставою для вирішення питання, чи має місце в розрізі даного спору порушення прав іншого власника житлового приміщення, яким є позивач по справі, та чи наявні підстави для захисту прав власника в судовому порядку, виходячи з предмету позову.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не позбавлена права користування та володіння спірною квартирою.

Доказів того, що між позивачем та відповідачем наявні спірні питання щодо порядку утримання та оплати комунальних платежів, порядку користування спірною квартирою, не надано.

Разом з цим, суд вважає, що визначення порядку користування спірною квартирою у спосіб зазначений позивачем, зокрема, надання у спільне користування кімнати площею 14.7 кв.м., не узгоджується з відповідними частками у праві власності, які мають сторони по справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у провадженні Солом`янського районного суду м.Києва перебувають цивільні справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Скляр О.Л, про визнання недійсним договору дарування ј частики квартири АДРЕСА_1 та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Бублик Т.В. про визнання заповіту від 30.10.2017 недійсним (а.с. 48, а.с. 50).

Рішення по даним справам на день розгляду справи не прийнято.

За таких обставин, суд вважає, що розгляд даної справи може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_5 , оскільки в силу вимог ст.ст.1218,1268 ЦК України, остання є такою, що прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

За таких обставин, відзив відповідача та її доводи щодо визнання позову, суд вважає такими, що суперечать вимогам закону.

Крім того, суд враховує те, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2018 накладено арешт на ј частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.49).

З огляду на наведене вище, суд вважає необгрунтованими вимоги позивача щодо визначення порядку користування спірною квартирою.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідно і відсутні правові підстави для задоволення позову і в частині зобов`язання Солом`янського ЖЕД №903 розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру відповідно до встановленого порядку користування спірною квартирою.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати не підлягають відшкодуванню тому, як заявлені нею позовні вимоги не знайшли свого підтвердження за результатами судового розгляду і залишені без задоволення судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янський ЖЕД №904, про встановлення порядку користування квартирою та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Букіна О.М.