Номер провадження 2/243/1694/2019
Номер справи 243/4471/19
13 червня 2019 року м.Слов?янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства Слов?янської міської ради «Словміськводоканал»
вимоги позивача: про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
учасники справи: не з?явились,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. 26.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до комунального підприємства Слов?янської міської ради «Словміськводоканал» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що він працював у відповідача на посаді заступника генерального директора з виробництва і розвитку. Наказом № 31-к від 31.01.2019 р. «Про внесення змін до штатного розпису» до штатного розпису було внесено зміну, згідно з якої виведено зі штатного розпису посаду заступника генерального директора з виробництва і розвитку. Наказом № 33-к від 01.02.2019 р. «Про скорочення» вирішено скоротити ОСОБА_1 з 01.02.2019 р. наказом № 50-к від 21.03.2019 р. «Про звільнення у зв?язку із скороченням штату» він звільнений з 04.04.2019 р. з посади заступника генерального директора з виробництва і розвитку згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв?язку із скороченням штату. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки згідно наказу № 33-к він вже був скорочений з підприємства з 01.02.2019 р., без виконання будь-яких законодавчих процедур скорочення. Після цього він продовжив виходити на роботу, виконувати свої обов?язки, отримував заробітну плату. Жодних дій на виконання цього наказу керівництво підприємства не здійснювало, тому він вважав, що до нього по аналогії підприємство застосувало ч.2 ст.38 КЗпП України, згідно якої працівник має право незважаючи на подану ним заяву про звільнення вийти на роботу наступного дня після звільнення і трудовий договір вважатиметься продовженим. Однак, 04.02.2019 р. він отримав персональне попередження про звільнення, згідно з яким у КП «Словміськводоканал» здійснюється скорочення штату працівників у зв?язку зі зміною організації структури підприємства згідно наказу № 31-к від 31.01.2019 р.
Зазначає, що зміни до штатного розпису вносяться на підставі наказу по підприємству, організації, в якому наводиться техніко-економічне обґрунтування необхідності скорочення чисельності або штату працівників, у якому має бути зазначено перелік посад, кількість та категорії працівників, які будуть виключені із штатного розпису. Наказ № 31-к від 31.01.2019 р. зазначеним вимогам не відповідає.
Окрім того, звільнення згідно п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення, йому мали б запропонувати іншу роботу на підприємстві, чого відповідачем зроблено не було. Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Оскільки він є членом первинної профспілкової організації КП «Словміськводоканал», йому достовірно відомо, що керівництво підприємства ніякого подання до профспілкового комітету щодо надання згоди на його звільнення не надсилало, жодного засідання профспілкового комітету з цього питання не відбувалося. Додатково зазначає, що звільнення працівника у період перебування у відпустці є неприпустимим, однак, хоча він 04.04.2019 р. не працював, оскільки йому був наданий відпочинок за раніше відпрацьований час, звільнений з підприємства він був саме 04.04.2019 р.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не висловив.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Ухвалою суду від 02.05.2019 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачеві наданий строк на усунення недоліків (а.с.18).
4.Ухвалою суду від 13.05.2019 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до КП Слов?янської міської ради «Словміськводоканал» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання (а.с.24).
5.Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК України), в судове засідання не з?явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6.Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
7. Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім?я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду технічний директор КП «Словміськводоканал» на підставі наказу № 311-к від 06.10.2016 р. 01.12.2016 р. переведений на посаду заступник генерального директора з виробництва і розвитку на підставі наказу № 398-к від 28.12.2016 р. 04 квітня 2019 р. звільнений у зв?язку із скороченням штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу № 50 від 21.03.2019 р. (а.с.8).
8. Як вбачається з наказу (розпорядження) КП Слов?янської міської ради про прийняття на роботу № 311-к від 06.10.2016 р., ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 07.10.2016 р. на посаду технічний директор (а.с.9).
9. Відповідно до наказу КП Слов?янської міської ради «Словміськводоканал» № 398-к від 28.12.2016 р. технічного директора ОСОБА_1 переведено на посаду заступника генерального директора з виробництва і розвитку з посадовим окладом відповідно до штатного розпису (а.с.10-11).
10. Наказом КП «Словміськводоканал» № 31-к від 31.01.2019 р. «Про внесення змін до штатного розпису» у зв?язку зі зміною організаційної структури підприємства внесено у штатний розпис наступні зміни - виведено зі штатного розпису «Адміністрація» заступника генерального директора з виробництва і розвитку, доручено начальнику ПЕВ внести відповідні зміни у штатний розпис підприємства, менеджеру (управителю) з персоналу - повідомити працівника, який займає зазначену посаду, про майбутнє звільнення в зв?язку зі скороченням чисельності та скласти перелік вакантних посад для пропозиції їх зазначеному робітнику, повідомити первинну профспілкову організацію підприємства і службу зайнятості про майбутнє скорочення чисельності (а.с.12).
11. Як вбачається з наказу КП «Словміськводоканал» № 33-к «Про скорочення» від 01.02.2019 р., у зв?язку зі зміною організаційної структури підприємству та наказу № 31-к від 31.01.2019 р., з 01.02.2019 р. скорочено ОСОБА_1 , заступника генерального директора з виробництва та розвитку, менеджеру (управителю) з персоналу - повідомити працівника, який займає зазначену посаду, про майбутнє звільнення в зв?язку зі скороченням чисельності та скласти перелік вакантних посад для пропозиції їх зазначеному робітнику, надати персональне попередження про його скорочення ОСОБА_1 . У разі відмови ОСОБА_1 від запропонованих посад (професій), звільнити його не пізніше ніж 2 місяці з дня ознайомлення з цим наказом згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з дотриманням відповідних пільг та компенсацій (а.с.13). ОСОБА_1 ознайомлений з наказом 04.02.2019 р., що підтверджується його особистим підписом (а.с.13 зв.).
12. Наказом КП «Словміськводоканал» № 50-к від 21.03.2019 р. «Про звільнення у зв?язку із скороченням штату» ОСОБА_1 , заступника генерального директора з виробництва і розвитку, звільнено з 04.04.2019 р. згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв?язку із скороченням штату та відмовою переведення на іншу посаду, з наданням вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та виплатою компенсації за 48 календарних днів невикористаної відпустки (а.с.14).
13. Наказом КП «Словміськводоканал» № 73-в від 26.03.2019 р. «Про надання відпочинку» заступнику генерального директора з виробництва і розвитку ОСОБА_1 надано відпочинок за раніше відпрацьований час на 29.03.2019 р. та з 01.04.2019 р. по 04.04.2019 р. на 5 календарних днів (а.с.15).
14. ОСОБА_1 04.02.2019 р. було персонально попереджено про наступне звільнення після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього попередження у зв?язку зі скороченням штату працівників КП «Словміськводоканал» через зміну організаційної структури підприємства, оскільки згідно наказу № 33-к від 01.02.2019 р. займана ним посада підлягає скороченню. Попередження одержавно особисто ОСОБА_1 04.02.2019 р. під підпис (а.с.16).
V. Оцінка Суду.
17. Україна як соціальна, правова держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, а також право на належні умови праці, своєчасне отримання винагороди (стаття 1, частини 1,2,4,7 ст.43 Конституції України).
Відповідно до Конституції України зазначені права захищаються судом (частина перша статті 55).
Правосуддя в Україні здійснюється з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права.
Положенням ч.1 ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
18. Статтею 5-1 КЗпП України визначено державні гарантії працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, серед яких зокрема і правовий захист від незаконного звільнення.
19. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України).
20. Як вбачається зі змісту п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
21. Відповідно до положення ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
22. Відповідно до роз?яснень, що містяться у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов?язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов?язані з?ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
23. Так, зі змісту персонального попередження вбачається, що попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення відбулося на підставі наказу № 31-к від 31.01.2019 р. та наказу № 33-к від 01.02.2019 р. Зміст зазначених наказів не містить в собі відомостей щодо підтвердження будь-яким чином змін організаційної структури підприємства, а містить лише посилання на такі зміни.
Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Такі дії здійснюються на основі науково обґрунтованих завдань і норм, визначених ринком закупівлі сировини і реалізації готової продукції (послуг), а також виходячи з вимог Національного класифікатора України та Державного довідника тарифно-кваліфікаційних характеристик професій.
Роботодавець видає економічно обгрунтований наказ (за основною діяльністю) про необхідність внесення змін в структуру і штатний розклад підприємства. У наказі вказується перелік посад, роботи на яких з певних причин не будуть проводитися, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. При цьому прізвища вивільнюваних працівників не вказуються.
Наказ погоджують з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників. Це і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до статті 49-4 КЗпП України.
Відповідачем під час судового розгляду не надано суду документів на підтвердження змін в організації виробництва та праці, як не надано і економічно обґрунтованого наказу про необхідність внесення змін у структуру підприємства, та відомостей про його погодження з профспілковою організацією, що позбавляє суд можливості з?ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце такі зміни.
Додатково слід зазначити, що згідно положень ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов?язків обчислюються роками, місяцями і тижнями. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місця строку. Таким чином, строк попередження про наступне звільнення закінчувався 04.04.2019 р., і лише з наступного дня, тобто 05.04.2019 р. позивач міг бути звільнений.
24. Посилання позивача в тій частині, що його звільнення проведено без попередньої згоди профспілкової організації, чим було порушено встановлений КЗпП України порядок звільнення, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.
Так, дійсно, положенням ч.1 ст.43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства.
В той же час положенням ч.1 ст.43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об?єднаннями громадян.
Як вбачається з роз?яснень, наведених у п.15 постанови Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р., розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.
Згідно з цією постановою за змістом ст.43-1 КЗпП керівником належить вважати особу, яка очолює підприємство, установу, організацію або відокремлений підрозділ.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником КП «Словміськводоканал» є виконуючий обов?язки генерального директора (а.с.21). Таким чином, посада, яку обіймав позивач, - заступник генерального директора з виробництва і розвитку, є посадою заступника керівника підприємства. Тобто, звільнення заступника керівника підприємства з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається без згоди первинної профспілкової організації.
Відповідно до роз?яснень, викладених у п.16 вищезазначеної постанови, у тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст.43-1 КЗпП допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Позивачем не надано суду доказів на підтвердження обрання його до складу профспілкового органу, тому на нього зазначене положення не поширюється.
25. Зі змісту ч.2 ст.40 КЗпП України та ч.3 ст.49-2 КЗпП України вбачається обов?язок роботодавця одночасно з попередженням про наступне звільнення за ч.1 ст.40 КЗпП України запропонувати працівнику інші наявні вакантні посади, що відповідають його кваліфікації та спеціальності.
Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України 09.08.2017 р. у постанові по справі № 6-1264цс17.
У наказі про звільнення № 50-к міститься посилання про відмову ОСОБА_1 від переведення на іншу посаду, однак доказів відмови позивача від переведення відповідачем не надано. Позивач зазначає, що жодної іншої роботи на підприємстві йому не було запропоновано одночасно з попередженням про звільнення. Обов?язок доказування зазначених обставин покладається саме на роботодавця, тому за відсутності надання відповідачем доказів про відмову позивача від переведення на іншу посаду доводи позивача в цій частині визнаються обґрунтованими.
26. Положенням ч.3 ст.40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
Позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду наказ КП «Словміськводоканал» № 73-в від 26.03.2019 р., за яким йому надано відпочинок за раніше відпрацьований час на 29.03.2019 р. та з 01.04.2019 р. по 04.04.2019 р. на 5 календарних днів (а.с.15). Таким чином, ОСОБА_1 04.04.2019 р. (в день звільнення) не працював.
Положенням ч.1 ст.72 та ч.3 ст.107 КЗпП України передбачено можливість компенсації роботи у вихідний день наданням іншого дня відпочинку.
Дата звільнення працівника є останнім днем його роботи, тому звільнення працівника повинно бути проведено саме під час його перебування на роботі, а не перебування у відпустках, чи в період його тимчасової непрацездатності. Зазначених приписів відповідачем не дотримано, позивача звільнено 04.04.2019 р. під час надання йому іншого дня відпочинку.
27. Таким чином, оскільки відповідачем, в свою чергу не доведено, що у відповідача дійсно були зміни в організаційній структурі підприємства, які обумовлювали необхідність скорочення штату та не доведено, що позивачу під час попередження про звільнення були запропоновані інші посади, від яких він відмовився, суд встановив, що трудові права позивача було порушено, з посади його звільнено незаконно. Окрім того, судом встановлено, що відповідачем при звільненні недотримані строки попередження про наступне звільнення, а також звільнено позивача у період його відсутності на роботі з поважних причин (надання іншого строку відпочинку), що не є самостійними підставами для скасування наказу про звільнення, а є лише підставами для внесення змін у наказ щодо дати звільнення позивача, однак у сукупності з вищезазначеними порушеннями трудового законодавства, зазначеними у першому реченні цього пункту, є підставою для висновку суду про грубе порушення роботодавцем трудових прав позивача, які підлягають судовому захисту, з огляду на що наказ КП «Словміськводоканал» № 50-к від 21.03.2019 р. підлягає скасуванню.
28. За змістом положення ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
29. Як роз?яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 своєї постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнений без законних підстав або з порушенням установленого порядку працівник не поновлюється на попередній роботі лише у випадку, коли поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації. Таким чином скорочення штатної одиниці у продовжуючому свою діяльність КП «Словміськводоканал» не є перешкодою для поновлення працівника на роботі.
30. Відповідно до положення ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
31. Згідно роз?яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р., при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.
32. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до вимог розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана відповідна виплата.
34. Як вбачається з роз?яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов?язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов?язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
35. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування спричиненої йому моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
36. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
При цьому, положення зазначеної норми закону не передбачають випадків часткового відшкодування моральної шкоди у трудових правовідносинах.
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
37. Пленум Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз?яснив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров?я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов?язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
38. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв?язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
39. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 4, 13 ЦПК України).
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.
41. Підсумовуючи всі наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до переконання про незаконність звільнення позивача та обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв?язку з чим вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, а вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди - частковому задоволенню. Окрім того, у відповідності до положень ч.7 ст.235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. Підстав для допущення до негайного виконання рішення в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (про що просить позивач) судом не вбачається, оскільки згідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України лише рішення про стягнення заробітної плати підлягають негайному виконанню, в той час як виплата працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є заробітної платою у розумінні ст.94 КЗпП України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
42. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).
43. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
44. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 р. подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.
45. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1921 грн.
46. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн. (оскільки зазначені вимоги пов?язані між собою).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 76-81, 83, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 5-1, 32, 36, 40, 42, 49-2, 235 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до комунального підприємства Слов?янської міської ради «Словміськводоканал» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
2. Визнати незаконним та скасувати наказ комунального підприємства Слов?янської міської ради «Словміськводоканал» № 50-к від 21.03.2019 р. «Про звільнення у зв?язку із скороченням штату» 04.04.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з посади заступника генерального директора з виробництва КП «Словміськводоканал» згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
7. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі (п.3 резолютивної частини рішення) у відповідності до положень ч.7 ст.235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв