Справа № 130/369/19
Провадження № 22-ц/801/1250/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 рокуСправа № 130/369/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Богацької О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 130/369/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Верніка В. М. у залі суду, повне судове рішення складено 02 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання порушення прав на забезпечення рівня життя.

Позов обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у Жмеринському міськрайонному відділі ДВС знаходяться виконавчі листи про стягнення з нього на користь держави судового збору.

Вказує, що стягнення судовими рішенням з нього сум судового збору, які є значними, перешкоджає йому у доступі до правосуддя та порушує його право на гідний рівень життя, який через стягнення указаних судових витрат не досягає встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому іншими судами були постановленні судові рішення про звільнення його від сплати судового збору у зв?язку з важким майновим станом.

У зв?язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право позивача на гідний життєвий рівень у похилому віці, а також, що при стягненні з нього судового збору він позбавляється прав на гідний рівень життя, який є нижчим прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768, 40 грн судового збору, сплату якого, відповідно до ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2019 року, відстрочено до ухвалення судом рішення у справі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо встановлення судом того, що у пункті статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право людини на гідний життєвий рівень у похилому віці є безпідставними, оскільки положення цього документу визначають певні гарантії права особи на справедливий суд, якими заздалегідь не охоплюються гарантії гідного рівня життя осіб похилого віку.

Щодо доводів позивача про те, що стягнення з нього судового збору позбавляє його права на гідний рівень життя, суд виходив з того, що відповідними положеннями Закону України «Про судовий збір» встановлено певні пільги по сплаті судового збору, в тому числі і для окремих категорій осіб, чим забезпечується достатній рівень соціальних гарантій для малозабезпечених верств населення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 травня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для надання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову та не надав належної правової оцінки тому, що стягнення судового збору позбавляє його доступу до правосуддя та порушує його право на гідний рівень життя.

Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно не звільнив його від сплати судового збору за подання позовної заяви; не врахував його майновий стан та похилий вік.

При розгляді справи судом порушено норми процесуального права, що є підставою для постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу протягом встановлено судом строку від відповідача не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії акта обстеження матеріально-побутових умов від 10 січня 2019 року та довідки виконкому Сербинівської сільської ради Жмеринського району від 28 лютого 2019 року житловий будинок та господарські споруди за місцем проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 перебувають у задовільному стані, останній не має у власному господарстві худоби та птиці, отримує пенсію. Правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку відсутні (а. с. 4, 26).

З повідомлень управління ПФУ у Жмеринському районі Вінницької області від 28 червня 2013 року та 23 березня 2018 року слідує, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 перевищує встановлене законом для чоловіків мінімальне значення для призначення пенсії за віком (а. с. 5-6).

Розмір пенсії ОСОБА_1 , отриманої за період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року сукупно становить 13 434, 30 грн, що підтверджується копією довідки Жмеринського об`єднаного управління ПФУ від 02 жовтня 2018 року №3640/02-3-25 (а. с.9).

Відповідно до копії довідки Жмеринського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 04 березня 2019 року на примусовому виконанні у відділі знаходять виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 сум судового збору на користь держави (а. с. 17).

За змістом ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору у цивільній справі № 130/1417/18 за позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди (а. с. 18).

Згідно з витягом з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків від 01 грудня 2017 року інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року до 30 вересня 2017 року відсутня (а. с. 27).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відповідає.

Стаття 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просив визнати, що у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право позивача на гідний життєвий рівень у похилому віці, а також, що при стягненні з нього судового збору він позбавляється прав на гідний рівень життя.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

До числа основних державних соціальних гарантій включається серед іншого мінімальний розмір пенсії за віком.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема осіб, які втратили працездатність.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Разом з тим, Законом України «Про судовий збір» встановлено певні пільги щодо сплати судового збору для окремих категорій громадян, а також визначено перелік заяв, за подання яких судовий збір не справляється.

Доводи заявника в апеляційній скарзі про те, що примусове стягнення з нього судового збору за виконавчими листами порушує його право на належний рівень життя, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки незгода заявника із судовими рішеннями, в тому числі в частині стягнення судового збору, може бути підставою для їхнього оскарження в суді вищої інстанції.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції за відсутності належних та допустимих доказів в обґрунтування позову, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Також позивачем обрано спосіб захисту, який не передбачений законом.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності фактично зводяться до незгоди з судовим рішення, власного тлумачення характеру правовідносин, та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи заявника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому колегія не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи, при поданні позовної заяви в суд першої інстанції позивач просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на скрутний майновий стан та похилий вік.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2019 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України та ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати за таких умов: якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або якщо позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у роз`ясненнях, викладених в абз. 2, 3 п. 1 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя N R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до довідок № 140/02-3-25 від 09 січня 2019 року, № 3640/02-3/25 від 02 жовтня 2018 року Жмеринського об?єднаного управління ПФУ ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, загальний розмір якої за 2018 рік становить 13 308, 90 гривень.

Отже, ураховуючи майновий стан позивача та його похилий вік, а також з метою забезпечення належного балансу між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку, колегія суддів приходить до висновку про можливість звільнення позивача від сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви в суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача підлягає залишенню без задоволення, а заявника ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судових витрат скасувати.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви в суд першої інстанції.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, віднести за рахунок держави.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий /підпис/ С. К. Медвецький

Судді: /підпис/ С. Г. Копаничук

/підпис/ В. В. Оніщук

Згідно із оригіналом:

Головуючий С. К. Медвецький