РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Рівне

Справа № 572/3274/18

Провадження № 22-ц/4815/851/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Березня Ю.В. від 4 квітня 2019 року, ухваленого в 9 год. 40 хв. в м. Сарни,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини.

Позов мотивовано тим, що 21.10.2016 року Сарненським районним судом Рівненської області винесено рішення, яким стягнено з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 5.09.2016 року і до повноліття дитини.

Крім того, рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 6.12.2016 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 5.09.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

На момент винесення вказаних рішень про стягнення аліментів він працював фотографом у ТОВ "Лє Бутік", де отримував стабільний дохід у вигляді заробітної платні, з якої роботодавець вираховував суму аліментів.

Однак, 31.01.2018 року він втратив роботу у зв`язку із скороченням штату працівників, а відповідно і втратив стабільний дохід та його матеріальне становище суттєво погіршилось.

Також, вказує, що на даний час він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами, та перебувають на його утриманні, та отримує нестабільний дохід, який має тимчасовий характер.

Просив зменшити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 з ј частини всіх видів заробітку до 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та розмір аліментів на утримання дружини з 1/5 частини всіх видів заробітку до 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 4 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 , являючись платником аліментів, звернувся до суду з позовом про зміну способу їх стягнення, що не передбачено законом для платника аліментів.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність вказаного рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання дитини в зв`язку з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

Зазначає, що основними його позовними вимогами було визначено саме зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення на підставі ст. 182 СК України, а їх визначення у твердій грошовій сумі є похідною вимогою. Однак, судом першої інстанції розглянуто лише питання зміни способу стягнення аліментів, та не надано належної правової оцінки та не розглянуто можливість їх зменшення.

Звертає увагу, що Верховний Суд України в постанові від 5.02.2014 року в справі №6-143цс13 висловив правову позицію, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таку ж правову позицію виклав Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі №640/16750/16-ц.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції неправомірно визначив позовні вимоги, як зміна способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, хоча він просив суд саме зменшити розмір аліментів, а тому суд вийшов за межі позовних вимог та розглянув справу щодо інших позовних вимог.

Просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов в цій частині задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі судових рішень з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 5.09.2016 року і до повноліття дитини, а також аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 5.09.2016 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як правильно встановлено судом першої інстанції стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання відповідачки припинилось з 23.01.2019 року та на момент ухвалення оскаржуваного рішення не здійснювалось.

Крім того, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання дружини позивачем не оскаржується.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Отже, спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором їх одержувача та може бути змінений за його позовом.

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на підставі ст. 192 СК України за позовом платника аліментів судом може бути змінено лише розмір аліментів, визначений рішенням суду, а не спосіб їх стягнення.

За наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки зміна способу виконання судового рішення про стягнення аліментів, передбачена законом лише за позовом одержувача аліментів, то позов платника аліментів ОСОБА_1 , в якому він фактично просить не змінити розмір аліментів, а змінити спосіб їх стягнення задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в Сімейному кодексі України імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, не заслуговують на увагу, оскільки зміна розміру аліментів та зміна способу їх стягнення, передбачені різними статтями вказаного кодексу і ототожненню не підлягають.

Разом з цим, нормами ст.181 СК України імперативно встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється судом за позовом саме одержувача аліментів, а не платника.

Крім того, безпідставними є покликання позивача на правові позиції, викладені Верховним Судом України в постанові від 5.02.2014 року в справі №6-143цс13 та Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року в справі №640/16750/16-ц, оскільки у вказаних справах із позовом про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження звертались саме одержувачі аліментів, а не платник, як у даній справі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про зміну розміру аліментів, позивач послався на те, що він втратив роботу, в зв`язку з чим його доходи є такими, що не дають йому можливості виплачувати аліменти у присудженому судом розмірі.

Як вбачається з копій трудової книжки ОСОБА_1 , 31.01.2018 року його було звільнено з роботи за угодою сторін, а не у зв`язку із скороченням штату працівників, як він вказує у позовній заяві.

Будь-які дані про те, що позивач перебуває на обліку у центрі зайнятості, як такий, що шукає роботу, або вчиняє будь-які інші дій по своєму працевлаштуванню в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відсутність у позивача офіційного місця роботи сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів за відсутності доказів щодо погіршення його майнового стану, як платника аліментів.

Доказів перебування на утриманні позивача його батьків суду також не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, розглянувши позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів з частки від доходу на тверду грошову суму, хоча він просив суд зменшити розмір аліментів, спростовуються резолютивною частиною оскаржуваного рішення, в якій судом чітко вказано про відмову в задоволенні позовних вимог саме про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог відмовлено, то витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 4 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.