Ухвала

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 644/7274/17

провадження № 61-7632ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 квітня

2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатну сестру,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути аліменти на її корить у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом і довічно зі свого брата ОСОБА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова

від 27 листопада 2018 року (у складі судді Ізмайлова І. К.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за надання йому правничої допомоги у розмірі 3 000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 грудня

2018 року (у складі судді Ізмайлова І. К.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат за надання правничої допомоги відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2018 року

(у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.) рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова

від 27 листопада 2018 року залишено без змін.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року

(у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенка І. С.) ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року залишено без змін.

10 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року (у складі судді Крата В. І.) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 березня 2019 року у вищевказаній справі відмовлено на підставі статей 19, 260, 389, 394 ЦПК України.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів у розмірі

1/3 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом і довічно, а також стягнення судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000 грн на підставі заяви.

Отже, дана справа не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності та не належить до виключень, передбачених частиною шостою статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження Верховним Судом, оскільки оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(«Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії, а також враховано, що вказана справа вже визнана малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатну сестру відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська