Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору позики,-

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі - ТОВ «ВЕЛЛФІН») про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору позики №561521 від 06.09.2018 року, в котрій зазначено, що у вересні 2018 року він мав намір отримати у кредит грошові кошти для задоволення власних споживчих потреб та, з цим наміром, займався вивченням ринку фінансових послуг з метою укладення договору позики за найбільш вигідними для нього умовами. Маючи намір скористатися послугами online-кредитування, вчиняв дії щодо отримання детальної інформації про них як споживач. Однією з таких установ є ТОВ «ВЕЛЛФІН». Після отримання інформації щодо наявних кредитних продуктів, з`ясував, що умови кредитування вказаної установи невигідні і обґрунтовані та вирішив не користатися послугами цієї компанії. Проте починаючи з жовтня 2018 року на його електронну адресу почали приходити повідомлення про необхідність сплатити заборгованість за договором позики №561521 від 06.09.2018 року, за яким він нібито отримав позику у сумі 1500,00 грн., при цьому розмір заборгованості стрімко збільшувався. Вказаний договір позики він не укладав, а лише цікавився інформацію щодо наявних кредитних продуктів. На підтвердження цього факту наводить відсутність його підпису у п.8 оспорюваного договору («Реквізити та підписи сторін»), у тому числі електронним ключем, та відсутність підтвердження факту перерахування йому грошових коштів за вказаним кредитним договором. Наполягає на тому, що ніякого договору позики він не укладав, а лише отримував інформацію, переходячи зі сторінці на сторінку веб-сайту ТОВ «ВЕЛЛФІН», просив визнати недійсним договір позики №561521 від 06.09.2018 року.

В судове засідання позивач не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Васильєва Т.С., яка діє на підставі довіреності №01 від 25.03.2019 року, в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечує проти задоволення позовних вимог, направила відзив, згідно якого зазначила, що 06.09.2018 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики №561521, за яким фінансова установа надала останньому грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а він зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Станом на 08.04.2019 року ОСОБА_1 не виконав зобов`язання, не повернув позику і не сплатив проценти. Щодо твердження позивача про не укладання оспорюваного договору №561521 та створення заявки через незрозумілість процедури оформлення позики, зазначила, що випадково оформити договір позики на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» неможливо, оскільки заявник що має намір тримати позику, проходить реєстрацію в «Особистому кабінеті» на сайті Товариства, що і було здійснено позивачем. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів, які відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує заявника шляхом відправлення смс-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в «Особистому кабінеті» та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід за яким заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає вказаний договір з Товариством в «Особистому кабінеті».

При цьому вказала, що ОСОБА_1 є клієнтом ТОВ «ВЕЛЛФІН» з 07.08.2018 року та до оспорюваного договору укладав ще один договір позики (07.08.2018 року №532792), який повністю погасив. Оскаржуваний договір позики №561521 від 06.09.2018 року є аналогічний попередньому. Тому позивач був повністю ознайомлений з процедурою укладення договору. Отже 06.09.2018 року, при укладенні договору позики №561521, ОСОБА_1 свідомо вчинено сукупність дій спрямованих на укладення договору, а саме він самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявив намір вступити з ТОВ «ВЕЛЛФІН» в договірні відносини на умовах визначених Правилами. Після узгодження розміру позики, договір було підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти, через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon, того ж числа були переведені та зараховані на картковий рахунок останнього, що підтверджується відповідними повідомленнями. Враховуючи викладене, представник відповідача просила у позові відмовити.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних справ - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, виначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Судом встановлено та не заперечується самим позивачем, що маючи намір скористатися послугами online-кредитування та отримати у позику грошові кошти для задоволення власних споживчих потреб, 06.09.2018 року позивач відвідав сайт фінансової установи ТОВ «ВЕЛЛФІН», де шляхом заповнення особистих даних, створення «Особистого кабінету» та підтвердження проведення своїх дій, переходив зі сторінці на сторінку веб-сайту, за допомогою якого, випадково, не маючи на те наміру, уклав договір позики №561521.

До посилання позивача, щодо випадковості укладання вказаного договору позики, через незрозумілість його процедури, суд відноситься критично, оскільки, як убачається з наданих пояснень відповідача та Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», що перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті, для оформлення договору позики (далі - Договір) потенційному позичальнику необхідно виконати перелік послідовних дій.

Так, пунктом 6 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН» встановлений порядок надання грошових коштів у позику.

За умовами вказаного пункту, у разі прийняття позитивного рішення Товариство інформує Заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в Заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в Особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу зазначену в Заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання, здійснюючи перехід за яким Заявник отримує електронну копію договору позики (далі - Договір позики).

У разі отримання Договору позики засобами електронного зв`язку, Заявник укладає вказаний договір з Товариством в Особистому кабінеті.

Для підписання електронної форми Договору позики, Заявник здійснює вхід на Сайт Товариства за допомогою Логіну і Пароля до Особистого кабінету.

Заявник погоджується на використання в усіх відносинах, що засновані на першому Договорі позики та на всіх наступних Договорах позики, інших договірних угодах,що можуть бути укладені між Заявником та Товариством, Електронного підпису між Товариством та Заявником.

Заявник підписує, а також підтверджує ознайомлення та згоду з усіма істотними умовами Договору позики з моменту підтвердження Електронним підписом одноразовим ідентифікатором у Особистому кабінеті, доступ до якого здійснено з використанням унікального Логіну та унікального Пароля Особистого кабінету.

Товариство надає позику в порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в Договорі позики на рахунок банківської платіжної картки зазначеної в Заявці.

Перерахування грошових коштів здійснюється в строк не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання Договору позики Сторонами.

Датою укладання Договору позики між Товариством і Позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Такий великий обсяг дій ОСОБА_1 було виконано 06.09.2018 року, що може свідчити лише про намір вступити з ТОВ «ВЕЛЛФІН» в договірні відносини, а не про намір отримання інформації щодо наявних кредитних продуктів.

При цьому ОСОБА_1 є клієнтом ТОВ «ВЕЛЛФІН» з 07.08.2018 року та до 06.09.2018 року вже укладав з вказаною фінансовою установою договір (07.08.2018 року №532792), який успішно закрив, сплативши відсотки за користування коштами. А тому позивач був повністю ознайомлений з процедурою укладення договору, що виключає можливість випадковості укладення оспорюваного договору позики.

Факт отримання позивачем грошових коштів в розмірі 1500,00 грн. за договором №532792 від 07.08.2018 року підтверджується наданими суду копіями повідомлень системи прийому платежів «Platon» та АТ КБ «Приватбанк» про переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту ОСОБА_1 .

Щодо відсутності підпису позивача у п.8 оспорюваного договору («Реквізити та підписи сторін»), у тому числі електронним ключем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст.12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Пунктом 12 ч.1 ст.3 вказаного Закону зазначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.6.7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН», договір позики №561521 від 06.09.2018 року між ОСОБА_1 та вказаною установою укладено саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор є особистим ключем Заявника/Позичальника для формування електронного підпису. Одноразовий ідентифікатор доступний тільки Заявнику/Позичальнику, вводиться останнім після ознайомлення з усіма умовами Договору позики та за домовленістю Сторін Договору позики та правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису).

Згідно пункту 7.1. договору позики №561521 від 06.09.2018 року (далі - Договір), невід`ємною частиною Договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника.

Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають його порядок і умови, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зі змісту оспорюваного договору позики №561521 від 06.09.2018 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики. Позичальник ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «ВЕЛЛФІН» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету договір позики між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення договору позику відповідало внутрішній волі позивача.

Згідно ст.ст.12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він не підписував договору позики від 06.09.2018 року не підтверджуються належними та допустимими доказами. Доказів того, що позивач не користувався запозиченими коштами матеріали справи також не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 80, 81, 89, 263-265, 354 ЦПК, ст.ст.6, 203, 205, 207, 215, 626-628, 641, 644, 1046, 1047 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору позики - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.06.2019 року.

Суддя: Т.В. Пустовойт