ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року

м.Суми

Справа №585/561/19

Номер провадження 22-ц/816/3446/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни, повний текст якого складений 08 квітня 2019 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» про стягнення моральної шкоди, спричиненої в результаті кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в :

11 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 20000 грн у рахунок компенсації за спричинену в результаті кримінального правопорушення моральну шкоду, а також 9200 грн у рахунок компенсації витрат на правничу допомогу. Позов мотивовано тим, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року встановлено вину ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої заявниці було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинено майнову і моральну шкоду. Вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»» (далі - СТДВ «Глобус»), тому за рахунок страхової компанії їй було відшкодовано 15427,68 грн витрат на лікування та 734,65 грн моральної шкоди. Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона зазнала душевних страждань і їй було завдано моральну шкоду, розмір компенсації якої оцінює у 20000 грн та просить стягнути з ОСОБА_2 . Крім того, вважає, що з відповідача підлягають стягненню 4800 грн витрат за професійну правничу допомогу, надану адвокатом у межах кримінального провадження №0000840 та 4400 грн витрати на професійну правничу допомогу у даній цивільній справі, а всього витрат у сумі 9200 грн.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації за спричинену в результаті кримінального правопорушення моральну шкоду в розмірі 20000 грн та судові витрати в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу в сумі 4400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_2 з вказаним рішенням не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На думку заявника апеляційної скарги, моральну та матеріальну шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія, оскільки його відповідальність застрахована, а у випадку недостатності суми відшкодування, зокрема моральної шкоди, позивач має право пред`явити відповідний позов до страхувальника, який має бути належним відповідачем у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що страхова компанія відшкодувала їй спричинену дорожньо-транспортною пригодою майнову шкоду, з сумою якої вона повністю погоджується, проте компенсацію страхувальником моральної шкоди у сумі 538,99 грн, ураховуючи пережиті внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страждання, вважає не достатньою. При цьому, страхова компанія свій обов`язок щодо компенсації моральної шкоди виконала повністю як в силу вимог закону, так і на передбачених умовах в договорі страхування. Оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди є абсолютним, тому, на думку заявниці, вона сама вправі обирати спосіб захисту цього права, що і було нею здійснено шляхом пред`явлення позову до відповідача, тобто до особи, винної у заподіянні моральної шкоди. Вважає, що добровільно сплачені відповідачем 11400 грн на лікування та посилене харчування вимог про стягнення моральної шкоди у даній справі не стосуються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача у справі ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2018 року, який набрав законної сили 21 травня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами, звільнено від призначеного покарання на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 9-11).

Вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у межах кримінального провадження ОСОБА_1 не заявляла.

З виписки з історії хвороби № 12554 стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 20 липня 2016 року по 05 серпня 2016 року з діагнозом закритий перелом шийки правої плечової кістки із зміщенням, стан після оперативного лікування. ПФК ІІІ ст. (а.с. 13).

Згідно листів непрацездатності ОСОБА_1 була звільнена від роботи з 20 липня по 12 жовтня 2016 року (а.с. 14-16).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в СТДВ «Глобус» (а.с. 43), до якого позивач зверталась із вимогою про виплату їй страхового відшкодування, а саме: 51371,26 грн майнової шкоди та моральної шкоди у розмірі 10000 грн (а.с. 17-18).

25 січня 2019 року СТДВ «Глобус» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування на загальну суму 15427,68 грн, яке складається з компенсації матеріальних збитків у виді витрат на лікування у сумі 10779,79 грн та 4108,90 грн у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності. У рахунок компенсації завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди ОСОБА_1 виплачено 538,99 грн (а.с. 26, 59, 60).

Сума компенсації заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди становить 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (5% від (10779,79+4108,90).

Сторонами також визнано, що 25 липня 2016 року відповідач добровільно надавав позивачу 11400 грн на операцію правого плеча в Сумській обласній лікарні та посилене харчування (а.с.44).

З матеріалів справи також вбачається, що 17 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Цимбалом В.І. було укладено договір про надання правових послуг в кримінальному (адміністративному) процесі, за які позивач сплатила 4800 грн (а.с. 19, 20).

28 січня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Цимбалом В.І. укладено договір про надання правничих послуг, за які позивач сплатила 4400 грн (а.с. 21-23, 24, 25).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що оскільки вина ОСОБА_2 встановлена вироком суду, а позивач ОСОБА_1 не обмежена у праві на стягнення моральної шкоди з особи, яка завдала таку шкоду, тому, урахувавши обсяг спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страждань, їх характер, а також тривале лікування заявниці, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума компенсації її моральних страждань є справедливою. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд відхилив вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача понесених нею витрат на правничу допомогу, яка надавалась заявниці адвокатом у межах кримінального провадження, оскільки цивільний позов при розгляді кримінальної справи не розглядався. Витрати на правничу допомогу у даній справі суд компенсував за рахунок відповідача.

З такими висновками колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів урегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з ч. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених п.п. «г» і «ґ» п. 41.1 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, зокрема, що належним відповідачем має бути страхова компанія, суд першої інстанції вказав, що ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 157/353/16-ц, від 05 березня 2018 року у справі № 687/1585/16-ц.

У зв`язку з викладеним вище доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заявленої суми моральної шкоди саме з відповідача ОСОБА_2 , тобто з особи, винної у її заподіянні. При визначенні суми відшкодування, суд першої інстанції врахував фізичний біль та страждання, яких зазнала позивач у зв`язку з ушкодженням здоров`я, характер і обсяг заподіяних їй душевних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та тривалого лікування.

З висновками суду в частині розподілу судових витрат колегія суддів також повністю погоджується.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять обставин, які були б підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, рішення суду на підставі ст. 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 19 червня 2019 року.

Головуючий - О. І .Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик