_______________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-з/520/694/19
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

20.06.2019 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

головуючий суддя Літвінова І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 520/12417/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Пред`явлений до ОСОБА_2 позов позивач просить забезпечити шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме: на автомобіль марки TOYOTA, моделі COROLLA, 1994 року випуску, колір червоний, двигун № НОМЕР_1 НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Заява аргументована тим, що позивач є власницею зазначеного автомобілю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 321 від 15.03.2018 року. Позивач не мала змоги зареєструвати автомобіль на себе в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 змінив замки на гаражі, де знаходився автомобіль та заволодів ним. Відповідач може здійснити відчуження автомобіля третім особам, що підтверджується роздруківкою з сайту з мережі Інтернет про продаж автомобілю. З метою перешкодити відчуженню майна, власником якого себе вважає саме позивач, вона просить накласти на нього арешт.

У відповідності до частини першої статті153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї заяви, виходячи з наступного.

За приписами частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Разом з тим, з наданої позивачем ОСОБА_1 інформації не можливо встановити, що на час звернення до суду вказане спірне рухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, дійсно належить померлому батьку позивача ОСОБА_3 , на яке видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я позивача ОСОБА_1 , а ні третім особам.

При ознайомленні з доданими до позовної заяви документами, судом встановлено, що серед додатків до заяви міститься висновок ЄО від 24.04.2018 року, із змісту якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 при опитуванні стосовно цього автомобілю пояснив, що автомобіль ще до смерті був проданий або переданий батьком особі, яка ОСОБА_2 невідома.

Тобто суд не має відомостей, що на цей час спірний автомобіль не належить третім особам, права яких можуть бути порушені накладеним на автомобіль арештом.

Також, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем ОСОБА_1 не наведено ґрунтовних підстав для застосування саме тих заходів, про які вона просить, не надано належних та допустимих доказів, яки б мали підтвердити, що саме відповідачем вживаються заходи, спрямовані на відчуження спірного рухомого майна. Це в свою чергу позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, що не обмежує позивача в праві звернутись з обґрунтованою заявою про забезпечення позову до суду протягом розгляду цивільної справи, з урахуванням положень частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, жоден з письмових доказів, наданих позивачем, не може бути взятий судом до уваги, оскільки не є засвідченим у порядку, встановленому статтею 95 ЦПК України щодо доказів, які подаються до суду.

Відповідно до положень вказаної процесуальної норми письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Вказані положення Цивільного процесуального кодексу України узгоджуються з порядком засвідчення копій документів, визначеним пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Жоден із доданих до заяви про забезпечення позову письмових доказів не засвідчений.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За правилами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, приймаючи до уваги, що викладені обставини у заяві про забезпечення позову не є доведеними, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 84, 149-154,157, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (провадження № 2-з/520/694/19) ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) про забезпечення її позову до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) (цивільна справа № 520/12417/19; провадження № 2/520/4401/19) - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у задоволенні цієї заяви не позбавляє її права повторно звернутись з заявою про забезпечення позову у встановленому законом порядку на будь-якій стадії судового процесу у цивільній справі № 520/12417/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали.

Суддя

Літвінова І. А.