ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/893/18Головуючий у 1-й інстанції Сташків Н.Б.
Провадження № 22-ц/817/552/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Кантицької О.І.

та сторін ОСОБА_1 та її представника адвоката Бочана І.П.; ОСОБА_2 та його представника адвоката Боднарчука Т.Д.; представника Підволочиської селищної ради Андраш І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/893/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2019 року, ухваленого суддею Сташків Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації Олійник Марії Володимирівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Підволочиської селищної ради, а також рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації Олійник Марії Володимирівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішення Підволочиської селищної ради №2150 від 11 квітня 2018 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2091 га, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2003 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01 квітня 2003 року, вона стала власницею домоволодіння у АДРЕСА_1 , яке належало раніше ОСОБА_3 .

На підставі акту про відведення в натурі присадибної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 21 липня 1970 року та рішення виконавчого комітету Жеребківської сільської ради від 10 липня 1970 року № 15, було виділено 900 м.кв. земельної ділянки під дане будинковолодіння.

Після набуття нею права власності на вказане домоволодіння рішенням Жеребківської сільської ради від 10 червня 2004 року № 62 вказану належну їй присадибну ділянку було збільшено до 0,25 га за рахунок земель запасу сільської ради.

Відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив частину належної їй присадибної земельної ділянки, виділеної ще попередньому власнику ОСОБА_3 для будівництва індивідуального жилого будинку, в результаті чого її ширина від проїжджої вулиці зменшилась на 5 метрів, як і в кінці цієї ділянки, що загалом складає понад 0,12 га.

Рішенням Державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації Олійник М.В. від 15 травня 2018 року на підставі рішення Підволочиської селищної ради № 2150 від 11 квітня 2018 року, незаконно, без погодження нею зовнішніх меж, було оформлено право власності на належну ОСОБА_2 присадибну земельну ділянку разом із самовільно захопленою ним частиною належної їй присадибної земельної ділянки площею понад 0,12 га.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області, Державного реєстратора Підволочиської районної державної адміністрації Олійник Марії Володимирівни, ОСОБА_2 , про визнання недійсним та скасування рішення Підволочиської селищної ради, а також рішення про державну реєстрацію відмовлено за недоведеності позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Підволочиського районного суду від 11 квітня 2019 року у даній справі та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неправильно встановлено обставини страви, а саме те, що рішенням у справі №2-8-08р за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою була надана правова оцінка рішенню Жеребківсської сільської ради № 62 від 10 жовтня 2004 року. Також те, що під час розгляду даної справи позивачем не подано до суду доказів, що вказана ділянка надавалась їй у користування. Проте дане рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10 жовтня 2004 року не було предметом дослідження у суді першої інстанції у справі №2-8-08р, а в суді апеляційної інстанції ухвалою від 30.09.2008 року викривлено суть та зміст вищевказаного рішення сільської ради.

Також судом першої інстанції невірно надано оцінку та протиправно не взято до уваги доданий до матеріалів справи висновок судової будівельно-технічної експертизи №2602 від 08 січня 2008 року, яким встановлено, що ширина земельної ділянки ОСОБА_2 згідно планово-картографічних матеріалів 1966 року повинна становити 19 метрів, проте в результаті інструментального дослідження встановлено, що фактично ширина складає 24,34 м. Згідно планово-картографічних матеріалів 1966 року ширина присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 повинна становити 15 метрів, а фактично в результаті проведення теодолітної зйомки встановлено, що ширина становить 09,80м. На підставі цих планово-картографічних матеріалів 1966 року, місця розташування земельних ділянок громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановлено що спірна земельна ділянка, якою на час проведення експертизи користується ОСОБА_2 , належить до земельної ділянки ОСОБА_1 , тобто відповідач незаконно захопив частину її земельної ділянки розміром 0, 012га.

Підволочиська селищна рада Тернопільської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що рішенням суду надано правомірну оцінку рішенню Жеребківсської сільської ради від 10 червня 2004 року № 62 Про надання земельної ділянки із земель запасу сільської ради у користування ОСОБА_1 . зокрема надано можливість ОСОБА_1 надати належні та допустимі докази щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,25 га, хоча позивач у суді даних документів не представила. Зазначаємо, що гр. ОСОБА_1 також не представила документів, які підтверджують її звернення до уповноважених органів з метою оформлення технічної документації, визначення меж на місцевості на заявлену земельну ділянку.

Вважають також те, що рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10 червня 2004 року Про надання земельної ділянки із земель запасу сільської ради у користування ОСОБА_1 не доводить факту про порушення її прав прийняттям рішенням Підволочиської селищної ради від 11 квітня 2018 року №2150 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 та передачу даної земельної ділянки у власність, оскільки земельна ділянка площею 0, 25 га гр. ОСОБА_2 ніколи не перебувала у землях запасу сільської ради.

Що ж стосується висновку експерта Тернопільського відділення КНДС від 08 січня 2008 року № 26021 судової будівельно-технічної експертизи, то він не може бути неналежним доказом, оскільки даний висновок вже досліджувався у попередній судовій справі і суд критично поставився до даного висновку, адже він ґрунтується на припущеннях і спростований дослідженими судом доказами. Окрім цього, експерт фактичних площ земельних ділянок не вимірював.

Також, прийняте рішення Підволочиської селищної ради від 11 квітня 2018 року № 2150 Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості гр. ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 та передачу даної земельної ділянки у власність є похідним від рішення Жеребківської сільської ради від 10 липня 2015 року № 293 Про надання доказу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на (місцевості) гр. ОСОБА_2 в с. Жеребки та передачу даної земельної ділянки її у власність (зазначаємо, дане рішення не оскаржувалось та є чинним). Таким чином жодних цивільних прав ОСОБА_1 не порушено, так як у користуванні ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка розміром 0,25 га.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Бочан І.П. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Боднарчук Т.Д. апеляційну скаргу не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник Підволочиської селищної ради ОСОБА_4 .М. апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підтримавши відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках передбачених ЦПК.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування серії ВАЕ № 803353 від 01 квітня 2003 року належить домоволодіння по АДРЕСА_1 .(а.с.4).

Згідно свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, котра була придбана ОСОБА_1 , плану забудови, а також акту відведення в натурі присадибної земельної ділянки, попередньому власнику ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка площею 900 м.кв. в натурі із розбивкою на місцевості і зазначенням меж.(а.с.5).

Рішенням Жеребківської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 62 від 10 червня 2004 року ОСОБА_1 надано у користування земельну ділянку із запасу сільської ради в межах села для ведення особистого селянського господарства площею 0.30 га та присадибної ділянки площею 0.25 га.(а.с.6).

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи, як суб`єкти права, можуть набувати земельні ділянки державної або комунальної власності у приватну власність або ж у користування за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених даним Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема і приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень визначених ст. 112 ЗК України.

За розглядом заяви ОСОБА_2 Жеребківською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області від 10 липня 2015 року № 293 було прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості у с. Жеребки та передачу даної земельної ділянки у власність. Вказане рішення не оскаржувалось та є чинним.(а.с.61).

Згідно ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельної ділянки в натурі на місцевості проводилась ПП «Тернопільський край» ОСОБА_6 .

Статтями 21, 24 Закону України Про державний земельний кадастр визначено підстави та перелік документів, які подаються заявником та є необхідними для формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та її державної реєстрації.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 25 Закону України Про державний земельний кадастр, передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства і відмовляє у здійснені державної реєстрації у випадку знаходження у межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Крім того, державний реєстратор у відповідного до п. 67,73-74, п.111 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, ст. 24 Закону України Про державний земельний кадастр перевіряє відповідність документів вимогам законодавства.

Таким чином, державний кадастровий реєстратор, перевіривши надану йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, виготовленої ПП «Тернопільський край» ОСОБА_6 та не знайшовши будь-яких підстав для відмови державної реєстрації, видав витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-018 від 01 березня 2018 року для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.2019 га по АДРЕСА_2 з присвоєнням кадастрового номера : НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст. 24, 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради вирішуються відповідно до Закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України Про землеустрій встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

ОСОБА_1 не погоджувала меж суміжної ділянки із ОСОБА_2 у зв`язку з наявністю спору щодо їх меж у натурі (на місцевості), оскільки вважає, що відповідач самовільно захопив її частину.

Із технічної документації вбачається, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводилося відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплювалися межовими знаками та були передані відповідним актом під нагляд на збереження власникам землі.

Таким чином, аналізуючи вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що непогодження відповідачу меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору, є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Отже, не підписання акту погодження меж земельної ділянки не являється підставою для відмови органу місцевого самоврядування про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Вказане вище узгоджується із позицією колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду України у справі № 346/4408/15-ц від 18 квітня 2018 року.

Рішенням Підволочиської селищної ради Тернопільської області № 2150 від 11 квітня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості та передачі її у власність площею 0,2091 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та передано її у власність ОСОБА_2 (а.с.62-66).

Пунктом 3 вказаного рішення визначено про реєстрацію речового права на земельну ділянку у встановленого законом порядку.

30 липня 2018 року державним реєстратором Підволочиської районної державної адміністрації Олійник М.В. внесено інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису про право власності : 26133780;

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено вичерпний перелік обставин, через які державний реєстратор відмовляє у Державній реєстрації прав та їх обтяжень. Серед зазначених у даній статті підстав для відмови у державній реєстрації відсутнє посилання на погодження зовнішніх меж земельної ділянки суміжними землекористувачами при прийнятті органом місцевого самоврядування рішення про затвердження технічної документації.

Інших обставин, які б слугували підставою для встановлення та/або перевірки судом правомірності дії Державного реєстратора під час здійснення Державної реєстрації земельної ділянки площею 0,2091 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за кадастровим номером НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 у власність громадянину ОСОБА_2 позивачем не наведено.

Рішенням Підволочиського районного суду від 07 серпня 2008 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено за недоведеністю позовних вимог. (справа № 2-8/08).

Підставою для звернення до суду позивачки було те, що судом першої інстанції під час розгляду справи № 2-8/08 не була дана належна оцінка рішенню Жеребківської сільської ради № 62 від 10.06.2004 року та не враховано висновок судової будівельно - технічної експертизи № 2602 від 08.01.2008 року, в якому зазначено, що ширина присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 повинна становити 15 м, а є 9,80 м, тобто перемістивши межу на 5 м в глиб її території.

Колегією суддів встановлено, як рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10.06.2004 року, так і висновок судової будівельно - технічної експертизи №2602 від 08.01.2008 року були предметом дослідження Підволочиським районним судом 07 серпня 2008 року під час розгляду спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яке ухвалою колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 30 вересня 2008 року залишено без змін. Даними рішеннями встановлено, що фактично ОСОБА_1 користується земельною ділянкою розміром 0.11 га, а ОСОБА_2 - 0,22 га, що у відповідності до вимог ст. 82 ЦПКУ не підлягає доказуванню та не заперечується сторонами (а.с.40-46).

Крім того, встановлено, що після отримання рішення Жеребківської сільської ради № 62 від 10.06.2004 року ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій щодо його реалізації та оформленню документів.

Таким чином, у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови у реєстрації прав та обтяжень спірної земельної ділянки за відповідачем ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на те, що рішенням Жеребківської сільської ради № 62 від 10 червня 2004 року Про надання земельної ділянки із земель запасу сільської ради у користування ОСОБА_7 .Ф їй повинна бути передана земельна ділянка частину, яку захопив відповідач, не заслуговують на увагу, оскільки земельна ділянка площею 0, 25 га гр. ОСОБА_2 ніколи не відносилась до земель запасу сільської ради та підтверджується рішенням Підволочиського районного суду від 07.08.2008 року, в якому вказано, що згідно погосподарської книги за 1963-1965 роки за господарством ОСОБА_8 (попередній власник) рахується 0,26 га (під будинком 0,01 га, під городом -0,25га); станом на 01.01.2004 року у користуванні ОСОБА_2 - 0,25 га. Фактично у користуванні ОСОБА_2 на даний час є 0,2019 га, які й були передані йому у власність з оформленням відповідної документації.

Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб що визначений законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Зокрема звільняються від доказування обставини, що встановлені відносно певної особи рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки та її представника, що з 2008 року по даний час в них не має жодних доказі, які б підтверджували порушення прав ОСОБА_1 з боку відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності, колегія суддів прийшла до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо не порушення прав позивачки при прийнятті Підволочиською селищною радою рішення №2150 від 11 квітня 2018 року та проведення Державної реєстрації прав приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0,2091 га, так як вказане рішення прийнято у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених позивачкою у позовній заяві відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про правильність прийнятого рішення, який всебічно і повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та не доводять про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів