Провадження: 2/484/27/19
Справа: 484/2475/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Закревського В.І.

при секретарі Шаповаловій В.О.

представників позивача - Лабай О.О., Шаповал В.І.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 на його користь витрати по ремонту належної йому 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , в сумі 51970 грн.

В обгрунтування позову вказав, що йому та відповідачу в рівних частках належить нежитлове приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 . Приміщення ними не використовувалось тривалий час, але з 01.04.2014 року позивач уклав договір оренди своєї частки приміщення з ПП "Зевс", в особі директора ОСОБА_4 , яка використовувала його як складське приміщення для зберігання непродовольчих товарів. Під час опадів виявилося, що дах в приміщенні сильно протікає, необхідна була заміна дерев`яних конструкцій даху та покриття. З цього приводу орендар заявила позивачу претензії, оскільки він мав надати приміщення без недоліків. За взаємною згодою з орендарем було вирішено, що орендар здійснює ремонт даху в рахунок майбутніх орендних платежів.

06.07.2015 року ОСОБА_4 було укладено договір поставки будівельних матеріалів з ПП "Агросила" і було поставлено будівельний матеріал на суму 73581 грн., що підтверджується видатковою накладною №4 від 27.07.2015 року. Ремонт було проведено і вартість робіт відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт складає 30358 грн. Таким чином, на виконання робіт по ремонту даху та придбання необхідних будівельних матеріалів було витрачено 103940 грн.

Оскільки оренадар ОСОБА_4 витратила значну суму коштів на ремонт, тому вона відмовилась отримувати відшкодування в рахунок орендної плати і позивач ОСОБА_2 відшкодував їй повну суму.

Звернувшись до відповідача з питання відшкодування половини суми, витраченої на ремонт даху в належній їм будівлі, відповіді від нього не отримав. Приміщення реально не розділено, тому позивач не міг ремонтувати лише свою половину приміщення, а крім того, ремонт тільки частини приміщення був неможливим у зв`язку з тим, що необхідно було змінити всі дерев`яні конструкції даху та все покриття.

Позивач вважає, що відповідно до ст.ст. 360, 1212 ЦК України відповідач не розрахувашись за ремонт даху над приміщенням, 1/2 частина якого належить йому на праві власності, безпідставно набув або зберіг кошти без достатньої правової підстави і зобов`язаний відшкодувати йому кошти в сумі 51970 грн. Також позивач просив стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 04.09.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 20.09.2017 р.

20.09.2017 р. в зв`язку з неявкою всіх сторін судове засідання відкладено на 23.10.2017 р.

23.10.2017 р. в зв`язку з неявкою відповідача судове засідання відкладено на 07.11.2017 р.

07.11.2017 р. відповідач заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в зв`язку з чим судове засідання відкладено на 14.12.2017 р.

14.12.2017 р. судове засідання відкладено на 10.01.2018 р. в зв`язку з хворобою представника позивача та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи представнику відповідача.

Відповідно до Закону України №2147-VІІ від 03.10.2017 року з 15.12.2017 року набула чинності нова редакція ЦПК України.

Згідно п.9 ч. 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05.01.2018 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 , в обгрунтування якого вказано, що з матеріалів справи вбачається, що фізична особа ОСОБА_2 уклав 01.04.2014 року договір оренди 25/200 частин нежитлового приміщення, а саме 1/2 частину профілакторія №1, загальною площею 1543,7 кв. м. для розміщення складу непродовольчих товарів, за умовами якого передав в оренду ПП " ОСОБА_5 ", директором якого є дружина позивача - ОСОБА_4 В п. 1.2 вказаного договору зазначено, що "Приміщення, що надається в оренду, належить ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 21.03.2006 року", тоді як такого правовстановлюючого документу позивачем не надано, а більше того, станом на 21.03.2006 року об`єкт договору оренди мав істотно інші показники, що об`єктивно підтверджується копією відповідного свідоцтва про право власності від 21.03.2006 року. При цьому позивач вказує на відсутність реального розподілу вказаного вище приміщення, яке належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі. За відсутністю такого розподілу очевидним є неможливість надання в оренду лише частини приміщення, що належить позивачу. Жодних доказів, щодо необхідності проведення відповідного ремонту позивачем не надано, так само як не надано і підтвердження звернення до відповідача із таким питанням. Згідно п. 3 Акту прийому-передачі об`єкту оренди, останній перебував у технічно справному стані. більше того, виходом на місце відповідачем встановлено відсутність будь-яких ремонтних робіт.

Також з матеріалів справи вбачається, що 27.07.2015 року ПП "Агросила" передали, а ПП "Зевс" отримали будівельні матеріали на суму 73581,90 грн. за договором поставки товару від 06.07.2015 року, при цьому така сума зазначена також і в локальному кошторисі на будівельні роботи від 28.05.2015 року, складеним "підрядником" ОСОБА_7 Є.А. З документів складених за допомогою програмного комлексу АВК-5 (3.2.0), а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 17.07.2015 року, підсумкової відомісті ресурсів, договірної ціни, лакального кошторису від 28.05.2015 року, підсумкової відомості та акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року, виходить, що вони підписані ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) як замовником та ОСОБА_8 - як виконавцем будівельних робіт. При цьому відсутній відповідний договір на проведення будівельних робіт, та будь-яких документів на визначення статусу "виконавця будівельних робіт ОСОБА_8 ", а відтак визначена ціна позивачем не є належним та допустим доказом у цій справі.

Таким чином, замовником виконання робіт згідно наданих документів є не ПП "Зевс", про що зазначається у позовній заяві, а ФОП ОСОБА_2 як з наданої розписки вбачається, що ОСОБА_4 (дружина позивача) отримала від ОСОБА_2 103940 грн., що фактично включає в себе як вартість будівельних матеріалів, так і вартість будівельних робіт, і підстав передачі такої суми коштів матеріалами справи не обгрунтовано. Належних і допустимих доказів проведення та необхідності проведення ремонту даху приміщення позивач не надав. Більше того, надані документи свідчать про фіктивіність укладення договорів, а тому просив відмовити у задовленні позовних вимог. Крім цього, представник відповідача просив залучити в якості третьої особи ОСОБА_4 у зв`язку з отриманням останньою без відповідних правових підстав грошових коштів за проведений ремонт даху, а ухвалене рішення по цій справі може вплинути на її права та обов`язки, а також просив відкласти розгляд справи в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

10.01.2018 р. через неявку відповідача судове засідання відкладено на 06.02.2018 р.

05.02.2018 р. надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи в зв`язку з необхідністю отримання матеріалів перевірки ДФС Миколаївської області.

06.02.2018 р. через неявку відповідач та його представника судове засідання відкладено на 12.03.2018 р.

12.03.2018 р. в судовому засіданні оголошено позовну заяву, отримано пояснення представника позивача по суті позовних вимог, оголошено матеріали справи та перерву в судовому засіданні до 02.04.2018 р.

23.03.2018 р. надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Апеляційному суді Миколаївської області.

28.03.2018 р. ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 02.04.2018 р.

01.04.2018 р. надішло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку із зайнятістю у кримінальному провадженні.

02.04.2018 р. ухвалою суду призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 04.05.2018 р.

03.05.2018 р. надішло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку із відрядженням у справах до м. Миколаєва.

04.05.2019 р. через неявку позивача та його представників судове засідання відкладено на 07.06.2018 р.

08.05.2018 р. надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Апеляційному суді Миколаївської області.

15.05.2018 р. ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, відкладене судове засідання на 07.06.2018 р. вирішено проводити в режимі відеоконференції.

07.06.2018 р. в судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, а представник відповідача заперечував проти їх задоволення на підставах викладених у відзиві на позов. В засіданні оголошено відзив відповідача на позов та оголошено перерву для розгляду іншої справи до 11.07.2018 р.

20.06.2018 р. ухвалою суду відкладене судове засідання на 07.06.2018 р. ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

11.07.2018 р. через неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції судове засідання відкладено на 16.08.2018 р.

11.07.2018 р. надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Апеляційному суді Миколаївської області.

11.07.2018 р. ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, відкладене судове засідання на 16.08.2018 р. вирішено проводити в режимі відеоконференції.

16.08.2018 р. ухвалою суду залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи на боці позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та розгляд справи відкладено на 27.09.2018 р.

27.09.2018 р. через хворобу представника позивача судове засідання, яке проводились в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду від 28.08.2018 року, відкладено на 21.12.2018 р.

21.12.2018 р. через неявку позивача та відповідача судове засідання, яке проводились в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду від 16.10.2018 року відкладено на 14.02.2019 р.

14.02.2019 р. через хворобу представника позивача судове засідання, яке проводились в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду від 01.02.2019 року, відкладено на 05.03.2019 р.

05.03.2019 р. через неявку сторін судове засідання відкладено на 15.03.2019 р. та на підставі ухвали суду від 20.02.2019 р. вирішено його провести в режимі відеоконференції.

15.03.2019 р. в судовому засіданні оголошено матеріали справи, запропоновано сторонам укласти мирову угоду. В ході засідання заявлено представником позивача клопотання про допит свідка, клопотання задоволено, розгляд справи відкладено на 05.04.2019 р.

28.03.2019 р. надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Апеляційному суді Миколаївської області.

01.04.2019 р. ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, відкладене судове засідання на 05.04.2019 р. вирішено проводити в режимі відеоконференції.

05.04.2019 р. в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_8 , поставлено сторонами питання та вирішено відкласти розгляд справи на 29.05.2019 р.

10.05.2019 р. надійшло клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції із забезпеченням її проведення в Апеляційному суді Миколаївської області.

13.05.2019 р. ухвалою суду клопотання представника відповідача задоволено, відкладене судове засідання на 29.05.2019 р. вирішено проводити в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_9 ., Шаповал В ОСОБА_10 . підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, його представник ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав відзив на позов у повному обсязі та просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною другою та третьою вказаної норми закону передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, одними з яких є справедливість, добросовісність та розумність (Стаття 2 ЦК України).

За змістом наведених норм, судовому захисту підлягають лише законні права та інтереси, які не суперечать засадам цивільного законодавства або договору.

Згідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За нормами ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поряд з цим, за приписами ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Установлено, що сторони уклали правочин, зміст якого не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства ( ст.203 ч.1 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору № 01/04-14 оренди нежитлового приміщення від 01.04.2014 року, укладеного у письмовій формі, громадянин ОСОБА_2 передав в тимчасове платне користування без права викупу Приватому підприємству "Зевс", в особі директора ОСОБА_4 , яка діє на підставі статуту, 25/200 частин нежитлового приміщення, а саме 1/2 частину профілакторія № 1 (далі - Приміщення) загальною площею 1543,7 кв. м для розміщення складу непродовольчих товарів. Приміщення розташоване в будівлі АДРЕСА_1 , що підтверджується копію договору оренди (а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

В якості доказу на підтвердження права власності позивач до позову надав копію витягу про реєстрацію на нерухоме майно, виданого 21.09.2004 року Первомайським міжміським бюро технічної інфентаризації за № 4806475 (а.с. 26), згідно якого він та ОСОБА_3 мали право приватної спільної часткової власності по 1/100 частці на комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 765032, номер запису: 51 в книзі: 1д, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.09.2004 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим № 1668.

Однак в судовому засіданні встановлено протележне, а саме, що на підставі рішення виконкому Кодимської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 20.03.2006 року № 8 комплекс нежитлових будівель загальною площею 2107,0 кв.м, до складу якого входить: профілакторій, Г,Д, 1558,4 кв.м.; підстанція, Є, 85,4 кв.м; автозаправочна станція, М, 62,4 кв. м.; мойка, О, 236,5 кв.м; склад запчастин, В, 164,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частці ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Кодимської сільської ради Первомайського району Миколаївської області 21.03.2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.03.2016 року № 10148619 (а.с. 65-66).

Таким чином витяг про реєстрацію на нерухоме майно, виданого 21.09.2004 року Первомайським міжміським бюро технічної інфентаризації за № 4806475, містить недостовірні дані, тому не може бути використаний в якості доказу.

У відповідності до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно до ч.1 ст.220 ЦК України , у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За приписами ч. 2 ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім цього, згідно до ч.1 ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Разом з тим, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 795 ЦК України).

Так, п. 4.1. договору оренди передбачено передання Приміщення в оренду строком на 2 роки 364 дні, починаючи з дати підписання Акту приймання-передачі №1 (додаток 1 до цього договору), тобто строк дії договору з 01.04.2014 року по 30.03.2017 року.

Згідно акту прийому-передачі об`єкту оренди за Договором № 01/04-14 оренди нежитлового приміщення від 01.04.2014 року вказане у договорі Приміщення передано ПП "Зевс" у тимчасове платне користування без права викупу, загальна площа Приміщення складає 1543,7 кв. м., що підтверджується копією акту (а.с. 8).

В судовому засіданні встановлено, що строк дії договору № 01/04-14 оренди нежитлового приміщення від 01.04.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПП «Зевс» складає 3 роки (1095 днів), підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що позивачем не було зроблено, тому такий договір є нікчемним і не може бути використаний в якості доказу.

Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Разом з тим, згідно положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласникамиза їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Суд констатує про відсутність домовленості сторін про порядок користування спільним комплекс нежитлових будівель загальною площею 2107,0 кв.м, до складу якого входить: профілакторій, Г,Д, 1558,4 кв.м.; підстанція, Є, 85,4 кв.м; автозаправочна станція, М, 62,4 кв. м.; мойка, О, 236,5 кв.м; склад запчастин, В, 164,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відсутність доказів погодження конкретних витрат на утримання спільного майна з відповідачем згідно ч.ч.1, 2 ст.358 ЦК України.

Крім того, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення на його користь понесених витрат на проведений ремонт також є безпідставними..

Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом, та у строк, встановлений договором. Якщо строк не встановлений договором або ремонт викликаний невідкладною потребою, капітальний ремонт має бути проведений у розумний строк.

За змістом ч.ч. 1-5 ст.ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

За змістом ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до п.п. 2.3, 2.4, 6.5 вказаного договору переобладнання (поліпшення, в тому числі перепланування, перебудова, добудова, ремонт тощо) Приміщення допускається за наявності попередньої письмової чи усної згоди Орендодавця та після отримання необхідних дозволів та погоджень. Вартість ремонту та/або переобладнання Приміщення Орендатору відшкодовується Орендарем у повному обсязі, а результати такого поліпшення та/або ремонту переходять у власність Орендодавця, якщо інше не буде погоджено Сторонами.

Таким чином, згідно умов вказаного договору не передбачений обов`язок орендаря здійснювати поточний або капітальний ремонт вказаного нежитлового приміщення; а поліпшення майна передбачено з письмового дозволу орендодавця, натомість зафіксований той факт, що майно недоліків не має.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 будь-яку згоду на проведення ремонту не надавав.

Так, на підтвердження понесення позивачем витрат на управління, утримання та збереження спільного майна суду як доказ надано: договір поставки від 06.07.2015 року, за яким ПП "Агросила" передало ПП "Зевс" згідно видаткової накладної № 4 від 27.07.2015 року будівельні матеріали на загальну суму 73581,90 грн (а.с.11-12); документи складені за допомогою програмного комлексу АВК-5 (3.2.0), а саме: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року, підсумкової відомісті ресурсів, договірної ціни, лакального кошторису від 28.05.2015 року, підсумкової відомості та акту приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року, з яких вбачається, що вартість поточного ремонту складу нехарчових продуктів складає 103940 грн. (а.с. 13-25), розписку від 11.10.2016 р. про передачу позивачем третій особі суми 103940 грн. (а.с. 4).

З цих документів встановлено, що замовником будівельних робіт є фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ), що підтверджується печаткою на вказаних документах, а підрядником - ОСОБА_12 . ОСОБА_13 . Кожен з вказаних документів не має року підписання, а є лише дата - 17 липня, тому вони не можуть бути використані в якості доказів по справі.

Також, необхідно зазначити, що розписка від 11.10.2016 р. не є належним доказом виникнення між сторонами договірних відносин, оскільки не містить істотних умов договору будівельного підряду.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що дах приміщення профілакторія, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився у занедбаному стані та потребував ремонту. За домовленістю з позивачем йому привезли будівельні матеріали і він зробив ремонт. Чи було погоджено це іншим співласником він не знає.

Однак, суд без всієї іншої сукупності доказової бази покази вказаного свідка до уваги прийняти не може з огляду на наступне.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно до ч. 1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Приписами ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, згідно до правової позиції, висловленої ВС КЦС в постанові від 18.07.18 в справі № 143/280/17 передбачено, що пояснення сторін та показання свідків не заслуговують на увагу, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що а ні позивачем, а ні стороною договору ПП «Зевс» не отримано згоди відповідача на проведення поточного ремонту покрівлі складу нехарчових продуктів, тому у жодної з вказаних осіб не виникло права на відшкодування вартості такого ремонту.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Також суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводам, наведених сторонами по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення суми у розмірі 51 970 грн. - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюєтьсчя з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2019 року.

СУДДЯ: