Провадження №22-ц/812/1024/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 490/9903/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С., постановлену 26 листопада 2018 року у приміщенні цього суду, повний текст якої складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва (далі- Управління ПФУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 27 червня 2013 року звернувся до Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколєва із заявою про призначення пенсії за віком. 28 квітня 2014 року на підставі його заяви з цієї дати йому була встановлена пенсія, про що позивача було повідомлено під підпис, проте гроші на його банківський рахунок не надходили. На його чергове звернення рішенням Управління ПФУ Миколаєва від 16 грудня 2016 року № 93/2, йому відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю не менше 15 років страхового стажу. Протиправність даного рішення Управління ПФУ була встановлена постановою Верховного Суду від 24 квітня 2018 року в адміністративній справі № 490/12392/16-а. На виконання цієї постанови відповідач призначив пенсію за віком з дати, яка зазначена у рішенні суду першої інстанції, а саме з 19 жовтня 2016 року, проте залишив несплаченим увесь період з дати подання першої заяви про призначення пенсії, тобто з 27 червня 2013 року по 19 жовтня 2016 року. На думку ОСОБА_1 , такі дії відповідача суперечать основним конституційним засадам в сфері соціального захисту, порушують його права та законні інтереси та завдають шкоду.

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з Управління ПФУ на його користь матеріальні збитки за період недоотримання пенсії з 27 червня 2013 року по 19 жовтня 2016 року у сумі 42 479 грн. 00 коп., а також компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2018 року у відкритті провадження відмовлено на підставі ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність ухвали, просив її скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначав, що позовна заява про відшкодування майнової та моральної шкоди була подана позивачем в порядку цивільного судочинства вже після розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, а тому і доведення протиправності дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва не потрібно. Тоді як, частиною 5 ст. 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача Бірюк В.Д. підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва належним чином сповіщено, про причини неявки не повідомили.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції вважав, що позов ОСОБА_1 , не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки його предметом є вимога до органу державної влади про стягнення збитків, спричинених при здійсненні публічно-владних повноважень, а тому спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним із учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також КАС України надає визначення публічно-правового спору - як спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України) та адміністративного судочинства - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ у порядку, встановленому цим законом (пункт 5 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм ЦПК України та КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц.

Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин.

За положеннями ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 16, 20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 не просить захистити свої права шляхом визнання неправомірними дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Про таке зазначено ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

Отже, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, виходячи із предмету спору (відшкодування шкоди), наявний спір про право цивільне, у якому однією зі сторін є фізична особа, даний спір повинен розглядатись у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

За такого, суддя дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі з мотивів, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України - для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 листопада 2018 року скасувати, а матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.В. Локтіонова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року