ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року

м.Суми

Справа №576/2592/18

Номер провадження 22-ц/816/3297/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Орлов І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року в складі судді Сапона О.В., ухваленого у м. Глухів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Голландська аграрна компанія» про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвали нове рішення про задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди землі. При цьому, ОСОБА_1 вказала про стягнення з відповідача на її користь проіндексованої суми орендної плати.

Зокрема, позивач послалась на те, що орендар зобов`язаний був сплачувати орендну плату з урахуванням сум індексації, проте, він відмовляється сплатити кошти індексації за 2009 рік, а за 2015 - 2018 роки взагалі не провів індексацію орендної плати. Ураховуючи вказані обставини, на думку заявника апеляційної скарги, має місце систематична несплата орендної плати, тобто неналежне виконання умов договору оренди землі. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що 22 березня 2017 року зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 2,2599 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , про що одразу повідомила орендаря, тому твердження останнього про те, що позивач не повідомила його про зміну власника земельної ділянки не відповідає дійсності. З огляду на викладене, позивач вважає, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що набувши право власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_1 не виконала обов`язку протягом одного місяця з дня набуття права власності повідомити про це орендаря, який з 2015 року на виконання умов договору нараховував орендну плату. Проте, у зв`язку з тим, що позивач не зверталася до товариства з правовстановлюючими документами на земельну ділянку, тому у відповідача були відсутні правові підстави для виплати їй нарахованої орендної плати. Крім того, місцевий суд взяв до уваги і ту обставину, що орендар запропонував позивачу отримати нараховану, але не виплачену орендну плату, однак, не зважаючи на зазначене повідомлення, позивач звернулася до суду з вимогою про розірвання договору оренди землі від 20 травня 2009 року. Ураховуючи викладене, суд вважав, що не знайшов свого підтвердження факт неналежного виконання товариством умов договору щодо своєчасного внесення орендної плати, тому не вбачав правових підстав для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 20 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Голландська аграрна компанія» був укладений договір оренди землі, реєстрація якого проведена 23 грудня 2010 року в Глухівському районному відділі Сумської регіональної філії «Центру ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис від 23 грудня 2010 року № 53 (а. с. 8 - 9).

За умовами вказаного договору відповідачу була передана в оренду на двадцять п`ять років земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 2,2599 га, розташована на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області.

Відповідно до п.п. 9, 10, 11 договору орендна плата вноситься у грошовій формі щорічно у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 719,64 грн. За згодою сторін орендна плата може сплачуватись у натуральній та/або відробітковій формах. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься до 20 числа останнього у звітному році місяця.

З рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 грудня 2016 року у справі за № 576/2282/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області про визнання права власності на спадкове майно, яке набрало законної сили, вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5 - 6).

Вказаним судовим рішенням визнано за ОСОБА_1 , як за спадкоємицею ОСОБА_2 , право власності на спадкове майно, що складається з земельної ділянки, розташованої на території Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області, загальною площею 2,26 гектар (рілля) (а.с. 5 - 6).

Право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 20 березня 2017 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 7).

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Голландська аграрна компанія» з вимогою про виплату коштів за користування земельною ділянкою, про розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки у її користування у зв`язку з невиконанням орендарем умов договору щодо своєчасної сплати орендної плати (а.с. 10).

13 серпня 2018 відповідач направив на адресу позивача лист - повідомлення, в якому зазначив про те, що з вимоги від 07 серпня 2018 року йому стало відомо про отримання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки. Разом з тим, товариство вказало, що на виконання умов договору оренди землі нараховувало орендну плату, розмір якої на кінець 2017 року становив 6778,70 грн. Також, позивачу було роз`яснено її право прибути до ТОВ «Голландська аграрна компанія» для отримання нарахованої, але не виплаченої суми орендної плати (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 526, ч.1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст.ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата на землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» йдеться про те, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Виходячи з вимог п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За нормами ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 38 договору оренди землі від 20 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Голландська аграрна компанія», передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Крім того, перехід права власності на земельні ділянки, що перебувають у користуванні регулюється ст. 148-1 ЗК України, згідно з якою до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що наведеними положеннями законів, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати у передбачені договором строки, як підстава для розірвання договору оренди.

Відповідач не заперечує тих обставин, що у 2015 - 2018 роках користувався земельною ділянкою, яка нині належить позивачу, проте, про обставини останнього він дізнався лише після отриманого від позивача листа у серпні 2018 року і зразу ж погодився виплатити позивачу суму орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за вищезгаданий період, про що її повідомив.

Ураховуючи обставини того, що позивач у порушення вимог закону не повідомила відповідача у місячний строк з дня набуття права власності про зміну власника, а також приймаючи до уваги позицію відповідача про те, щоб негайно, ще до подачі позову у даній справі сплатити позивачці орендну плату за користування спірною земельною ділянкою, тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив відносно позивача умови укладеного ще у 2009 році договору оренди землі, так як про несплату останній орендної плати протягом двох і більше разів за обставинами справи не йдеться.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що у 2015 - 2017 роках вона ніби то зверталась до орендаря за отриманням коштів з орендної плати не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а до її твердження в апеляційній скарзі про нарахування відповідачем орендної плати без урахування сум індексації, тобто, не в повному обсязі, як підстави для розірвання договору оренди колегія суддів відноситься критично, так як вказана підстава не була предметом позову і суд першої інстанції з цього приводу не висловлював своєї думки.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним доказам і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Разом з тим, посилання позивача в апеляційній скарзі на необхідність стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням сум індексації за 2009, 2015 - 2018 роки колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України не може взяти до уваги, так як воно знаходиться поза межами заявлених позовних вимог та не підлягає розгляду в порядку апеляційного перегляду оскарженого рішення суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено із з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, залишити без задоволення.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи не підлягають поверненню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: Т.А. Левченко

І.В. Орлов