Справа №265/2168/18
Провадження №2/265/82/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А. М., за участю секретаря судового засідання Злидіної Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (далі-банк) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості (далі Генеральна угода) від 08 листопада 2012 року, суми заборгованості по процентах, нарахованих за користування кредитом та пені, посилаючись на наступні обставини.

08 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 005,54 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода разом з запропонованим позивачем Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підписом у заяві. В подальшому відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також інших витрат, відповідно до умов Договору. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26 грудня 2017 року має заборгованість 45 385,37 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 933,17 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 109,71 гривень, заборгованості за пенею у розмірі 19 342,49 гривень. Від цієї суми заборгованості Банк віднімає суму, яка була задоволена рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 квітня 2014 року, яким з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута сума, яка складає 19 284,99 гривень, з яких 15 005,54 гривень заборгованість за кредитом, 963,75 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 397, 37 гривень штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, 918,33 гривень штраф процентна складова. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 29 488,45 гривень, яка складається з заборгованості по відсотках за користування кредитом у розмірі 10 145,96 гривень, заборгованості за пенею у розмірі 19 342,49 гривень, які позивач просить сягнути зі ОСОБА_1 , а також судові витрати у розмірі 1 762 гривень.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Осовалюк М.О., діюча на підставі довіреності № 3229-К-О від 27 липня 2018 року, в останнє судове засідання не з`явилась. До матеріалів справи долучена відповідь на відзив до позову, у якому представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Сукач Т.В., діюча на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4114 від 16 листопада 2011 року у судове засідання не з`явились, надавши відзив на позовну заяву.

З поданого відзиву на позовну заяву, а в подальшому з пояснень до відзиву на позовну заяву, вбачається повне невизнання позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , на підставі пропуску строку звернення до суду зі даними вимогами, а також на підставі відсутності права Банку звертатися з вимогою про стягнення заборгованості по процентах після винесення рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, пені на підставі Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

При розгляді справи судом встановлена зміна типу банку з Публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміну типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та реорганізацією. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, індивідуальних підприємців і громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Враховуючи те, що зміна типу банку - позивача, що не є перетворенням юридичної особи та не тягне за собою правонаступництва, що сталося в процесі вирішення спору судом, суд відповідно до вищенаведених норм права вважає належним позивачем за позовом, який розглянуто, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «Приватбанк»), та зазначає в рішенні суду саме цю назву позивача, та назву позивача до зміни типу банку ПАТ КБ «Приватбанк».

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 005,54 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду з умовами Генеральної угоди, підписавши її. Таким чином, судом встановлено, що при укладанні угоди сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов: мети, суми і строку кредиту; умов і порядку його видачі та погашення; способів забезпечення зобов`язань позичальника; відсоткової ставки; порядку плати за кредит; порядку зміни та припинення дії договору; відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договорів. Договір сторони уклали в письмовій формі. На укладання угоди сторони мали вільне волевиявлення і необхідний обсяг цивільної дієздатності. Договір підлягає виконанню обома сторонами.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно з п.2.1.1.12.4. Умов та Правил надання банківських послуг, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці.

Згідно п. 2.1.1.12.6. Умов за користування нараховуються відсотки у розмірі встановленими Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів в році.

За змістом пункт 2.1.1.2.1. Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Строк дії картки вказаний на картці (місяць, рік). Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12 Умов).

Обставини щодо укладення Генеральної угоди та отримання кредитної картки відповідачем не спростовується, та підтверджується паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчував при укладанні угоди.

Таким чином, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за угодою виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобов`язання перед банком.

У зв`язку із чим, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2014 року були задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , з останнього на користь позивача стягнута сума заборгованості за генеральною угодою від 08 листопада 2012 року у розмірі 19 284, 99 гривень, також судові витрати.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини відповідно до ст.11 ЦК України.

Згідност.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У разі порушення зобов`язань відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов`язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Згідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до Генеральної угоди відповідач зобов`язався виконувати погашення кредиту в порядку та строки відповідно до договору.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом 26 грудня 2017 року має заборгованість 45 385,37 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 14 933,17 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 109,71 гривень, заборгованості за пенею у розмірі 19 342,49 гривень. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 квітня 2014 року, з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута сума, яка складає 19 284,99 гривень, з яких 15 005,54 гривень заборгованість за кредитом, 963,75 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 2 397, 37 гривень штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди, 918,33 гривень штраф процентна складова.

За частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцеві) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно п.2.1 Генеральної угоди від 08 листопада 2012 року Банк надає позичальнику кредит у сумі 15 005,54 гривень. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30 листопада 2015 року.

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 07 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 18 квітня 2014 року, стягнуто зі ОСОБА_1 загальна сума заборгованості за договором станом на 09 лютого 2014 року у розмірі 19 784,99 гривень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося після набрання зазначеного рішення законної сили. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У зв`язку із чим позивач не міг нараховувати такі проценти.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верхового Суду.

Крім того, суд вважає, щодо правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275 р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275 р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає у місті Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.

Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню на суму заборгованості по процентах, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині.

Крім того, вимога про нарахування та стягнення пені є похідною від основної вимоги. Тому, суд відмовляє позивачу в частині стягнення заборгованості за пенею.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 18, 76, 81, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, 257-259, 264, 509, 530, 533, 554, 559, 526, 611, 625, 629, 638, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України», суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках, передбачених ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Повний текст судового рішення складений 14 червня 2019 року.

Суддя _______________________________