ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4281/19 Справа № 213/2002/17 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року, яке ухвалено суддею Нестеренко О.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_34 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_13 , ОСОБА_36 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 звернулися з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (далі - ПАТ «Криворіжгаз»), третя особа Товриство з обмежаною відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони є власниками, або зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з газопостачання за вказаною адресою.

На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 між позивачами та ПАТ «Криворіжгаз» був укладений Типовий договір на постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання до типового договору розподілу природного газу позивачі вважають щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий газ.

В жовтні 2016 року позивачам, що мешкають будинку АДРЕСА_1 стало відомо, що для них ПАТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01.09.2016 року збільшив норми використання природного газу з 4,4 м3 на 9,8 м3 на особу, а з 06.01.2017 р., після відключення гарячої води - на 18,3 м3 на особу.

Після чисельних звернень позивачів до ПАТ «Криворіжгаз» та до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» вони отримали від підприємства «Дніпропетровськгаз збут» пояснення про те, що до функцій товариства не відноситься облік газу та рекомендовано звернутися до ПАТ «Криворіжгаз».

Листом ПАТ «Криворіжгаз» від 17.03.2017 року № Кд 01.3-ЛВ-4961-0317 позивачів було повідомлено про те, що 26.08.2016 року працівниками ПАТ «Криворіжгаз» було складено акт про порушення, згідно якого нібито споживачі відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Даний акт про порушення від 26.08.2016 року було розглянуто на засіданні спеціально створеної комісії, якою було винесено рішення про здійснення споживачам нарахувань за спожитий природний газ з 01.06.2016 року із розрахунку на 9,8 м3 х 6,879 грн. = 67,42 грн. на одну особу, а з 06.01.2017 року - із розрахунку на 18,3 м3 х 6,879 грн. = 125,89 грн. на одну особу.

Про складений акт та прийняте рішення позивачі не були повідомлені, вважають, що ПАТ «Криворіжгаз» необґрунтовано, в односторонньому порядку, збільшив норму споживання природного газу, порушив своїми діями права позивачів.

В лютому 2017 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких з метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним споживачем фактично спожитого об`єму газу було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу».

Листом ПАТ «Криворіжгаз» від 25.04.2017 року № Кд 02.3.2-ЛВ-7205-0417 позивачів було повідомлено про те, що ПАТ «Криворіжгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку, де вони мешкають.

Позивачі вважають цей лист документальним підтвердженням порушення відповідачем їх прав, оскільки ПАТ «Криворіжгаз» фактично визнало та документально підтвердило, що забезпечувати їх індивідуальними газовими лічильниками в термін до 01.01.2018 не буде.

Відмову в задоволенні їх вимог позивачі вважають неправомірною, оскільки відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ПАТ «Криворіжгаз» зобов`язане забезпечити комерційний облік позивачам, що мешкають в будинку АДРЕСА_1 . ПАТ «Криворіжгаз» є суб`єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Інгулецького району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для Споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено ст. 3 Закону, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу для населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ «Криворіжгаз». Тому позивачі просили визнати незаконним Акт ПАТ «Криворіжгаз» від 26.08.2016 року, що засвідчує їх відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об`єкти по вул. Макаренка, будинку № 10; визнати незаконним та скасувати рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду Акту від 26.08.2016 року про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу позивачам , що проживають по АДРЕСА_1 норми використання природного газу з 01.09.2016 року з 4,4 м3 на 9,8 м3, з 06.01.2017 року на 18,3 м3; зобов`язати ПАТ «Криворіжгаз» з 01.06.2016 року поновити позивачам режим нарахування природного газу по нормі 4,4 м3 за період з 01.09.2016 року по 05.01.2017 року і 7,1 м3 з 06.01.2017 року на особу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203; визнати право за позивачами, що мешкають по АДРЕСА_1 і приєдналися до Типового договору розподілу природного газу та здійснюють щомісячну оплату рахунків за спожитий природний газ, на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»; визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.012018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників позивачам природного газу.

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року від 10 січня 2019 року провадження в частині позовних вимог щодо визнання незаконними акту ПАТ "Криворіжгаз" від 26.08.2016 року, та рішення комісії ПАТ "Криворіжгаз" з розгляду акту від 26.08.2016 року про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовим споживачам природного газу, та щодо зобов' язання ПАТ "Криворіжгаз" з 01.09.2016 року поновити позивачам режим нарахування природного газу по нормі 4,4 куб.м. за період з 01.09.2016 року по 05.01.2017 року і 7,1 куб.м. з 01.06.2017 року на людину відповідно дго Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203 закрито.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано право за побутовими споживачами природного газу - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40 , ОСОБА_41, ОСОБА_42 , ОСОБА_43, ОСОБА_44 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 - мешканцями будинку АДРЕСА_1 , на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Визнано, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів - ОСОБА_45, ОСОБА_2 , ОСОБА_46, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_47, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що проживають в будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Криворіжгаз» судовий збір у розмірі 11520 грн. 00 коп. в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України.

В апеляційній скарзі ПАТ «Криворіжгаз» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17 є не виправданим, оскільки згідно обставин зазначеної справи, споживачам (позивачам по зазначеній справі) взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни (до 1.01.2018 року).

Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, змінив зміст заявленої позовної вимоги, оскільки позивачі просили визнати, що ПАТ «Криворіжгаз`відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу», натомість суд змінив позовні вимоги позивачів, та визнав, що ПАТ «Криворіжгаз`відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Крім того, зазначають про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 № 54. Що згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року . На думку відповідача оскільки з 19.01.2018 року набули чинності зміни до ЗУ «Про забеспечення комерційного обліку природного газу», а прийняття рішення судом про права та обовязки сторін у цій справі на майбутнє є неприпустимим, та таким, що законно не підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю доповідача, представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачі є або власниками, або зареєстровані та проживають в квартирах будинку АДРЕСА_1 , та є споживачами з отримання послуг газопостачання та сплачують такі послуги (том № 1 а.с. 8-109).

Протягом серпня - листопада 2016 року, кожний з позивачів, окремо, звертався до ПАТ «Криворіжгаз» з заявою про встановлення йому в квартирі безоплатно індивідуального лічильнику газу (том № 1 а.с. 12, 17, 29, 35, 41, 50, 54, 60, 66, 70, 76, 80, 84, 91, 94, 101, 105, 109).

27.02.2017 року позивачі звернулися з колективною заявою до Голови правління ПАТ «Криворіжгаз», в якій наполягали на установці в їх квартирах індивідуальних газових лічильників (том № 1 а.с.110).

Однак листом від 17.03.2017 року ПАТ «Криворіжгаз» повідомило про те, що фінансування на встановлення індивідуальних приладів обліку газу відсутнє, встановлення їх планується з 01.01.2018 року, та роз`яснено, що діюче законодавство не збороняє встановлювати громадянам лічильники за власний рахунок. Крім того повідомили, що 26.08.2016 року представниками ПАТ «Криворіжгаз» складений акт про порушення, зокрема про відмову мешканців будинку від встановлення за рахунок підприємства загальнобудинкового приладу обліку газу, та про те, що цей акт розглянуто відповідною комісією, згідно рішення якої мешканцям будинку змінено режим нарахування (том № 1 а.с.112).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів щодо визнання за кожним з позивачів, як за побутовими споживачами природнього газу, права на забезпечення індивідуальними лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» та визнаючи, що ПАТ «Криворіжгаз» було зобов`язано встановити індивідуальні лічильники у строк до 01січня 2018 року,суд першої інстанції виходив з того,що оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та, відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та був зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, у строк до 01 січня 2018 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, однак не погоджується в повній мірі з висновком суду про визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року .

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що задоволення вимог позивачів в частині визнання права на забезпечення індивідуальних газових лічильників буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року, здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року, оскільки на момент ухвалення рішення по даній справі відбулась зміна терміну встановлення таких лічильників для вказаної категорії осіб.

Вищевикладені нормативні положення залишились поза увагою суду першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів та не взяв до уваги те, що на час вирішення данного спору по суті редакцію ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» змінено та визначено інший строк для забеспечення лічильників газу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року, здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах позивачів, що проживають в будинку АДРЕСА_1 не відповідає вимогам матеріального права та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу, з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення цих позовних вимог та зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 7.11.2018 року у справі № 214/2435/17, оскільки згідно обставин зазначеної справи, споживачам взагалі не було забезпечено комерційний облік у визначені Законом терміни року, не ґрунтується на нормах ч. 4 ст. 263 ЦПК України так як у вказаній постанові Верховний Суд зробив висновок, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, змінив зміст заявленої позовної вимоги, оскільки позивачі просили визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу», натомість суд визнав, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд при вирішенні даного спору не вийшов за межі позовних вимог в розумінні ст. 13 ЦПК України,однак при вирішенні цієї частини позовних вимог не взяв до уваги зміни, які внесені до Закону України «ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визнання, що Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що мешкають в будинку АДРЕСА_1 з підстав невірного застосування норм матеріального права, згідно ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі в цій частині про часткове задоволення позовних вимог позивачів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року скасувати в частині визнання, що Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , що мешкають в будинку АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги про визнання, що Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , що проживає АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , що проживає АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , що проживає АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , що проживає АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , що проживає АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 , що проживає АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 , що проживає АДРЕСА_8 , ОСОБА_9 , що проживає АДРЕСА_9 , ОСОБА_10 , що проживає АДРЕСА_10 , ОСОБА_11 , що проживає АДРЕСА_11 , ОСОБА_12 , що проживає АДРЕСА_12 , ОСОБА_13 , що проживає АДРЕСА_13 , ОСОБА_14 , що проживає АДРЕСА_14 , ОСОБА_15 , що проживає АДРЕСА_15 , ОСОБА_16 , що проживає АДРЕСА_16 , ОСОБА_17 , що проживає АДРЕСА_17 , ОСОБА_18 , що проживає АДРЕСА_18 - задовольнити частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» відповідно до ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1 , що проживає АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , що проживає АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , що проживає АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , що проживає АДРЕСА_5 , ОСОБА_6 , що проживає АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 , що проживає АДРЕСА_7 , ОСОБА_8 , що проживає АДРЕСА_8 , ОСОБА_9 , що проживає АДРЕСА_9 , ОСОБА_10 , що проживає АДРЕСА_10 , ОСОБА_11 , що проживає АДРЕСА_11 , ОСОБА_12 , що проживає АДРЕСА_12 , ОСОБА_13 , що проживає АДРЕСА_13 , ОСОБА_14 , що проживає АДРЕСА_14 , ОСОБА_15 , що проживає АДРЕСА_15 , ОСОБА_16 , що проживає АДРЕСА_16 , ОСОБА_17 , що проживає АДРЕСА_17 , ОСОБА_18 , що проживає АДРЕСА_18 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: