ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11999/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/833/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Карапута Л.В.), ухвалене о 12 год. 50 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 12 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 16 513,16 грн за кредитним договором №б/н від 18.12.2007 року, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 951,44 грн, по відсотках за користування кредитом - 1 602,05 грн, за пенею - 12 935,23 грн, а також штрафів - 250 грн (фіксована частина), 774,44 грн (процентна складова). Позивач вказував, що позичальник не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом і відсотками, в зв`язку з чим і звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач вказує, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та активно користувався нею, що підтверджується випискою про рух коштів. Кредитна картка перевипускалась декілька разів і строк дії останньої виданої картки встановлено до 08/2019 року, тому, за доводами позивача, банк звернувся до суду в межах строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач вказує, що у справі відсутні докази, що могли б свідчити про підтвердження факту його ознайомлення зі змістом Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку і згодою на їх виконання у 2007 році. За доводами ОСОБА_1 , в порушення приписів ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку в заяві від 10 грудня 2007 року не зазначено номер кредитного договору, строк кредитування, що унеможливлює визначення умов кредитування. ОСОБА_1 наголошує, що заборгованість за кредитом, яку АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з нього, утворилася внаслідок дій, що мають ознаки шахрайства.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем належними та беззаперечними доказами позовних вимог, а також у зв`язку з тим, що банк звернувся за захистом порушених прав з пропущенням строків позовної давності.

Проте, з таким висновком суду не може погодитись суд апеляційної інстанції.

Оскільки за приписами частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою відмови у задоволенні позову за його обґрунтованості, необґрунтованість вимог є підставою для відмови у позові саме з цих підстав.

По справі встановлено, що 18 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (згодом перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір (без номеру), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.8). Згідно вказаної заяви позичальник виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, Також він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Згідно вказаної заяви позичальнику було видано кредитну картку НОМЕР_1.

З наданої АТ КБ «ПриватБанк» на запит Чернігівського апеляційного суду довідки від 12 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору про надання банківських послуг від 18.12.2007 року були надані наступні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 18.12.2007, строк дії - 12/11; НОМЕР_2, дата відкриття - 29.01.2012, строк дії - 10/15; НОМЕР_2, дата відкриття 09.11.2015, строк дії 08/19.

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку відкритому для обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , яку було видано АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 згідно його заяви від 18.12.2007 року відповідач активно користувався кредитними коштами наданими банком, в тому числі і по зазначеній картці. Останнє зняття коштів у сумі 6000 гривень було у відділенні банку 12 квітня 2016 року за карткою № НОМЕР_3 та погашення заборгованості здійснювалось протягом травня-червня 2016 року.

ОСОБА_1 факт отримання у 2007 році кредитної картки і користування нею до 2014 року не заперечував, про що ним зазначено у заяві до директора Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 квітня 2018 року (а.с.64 зворот).

Позивач в якості доказу отримання карток відповідачем надав суду скріншотом з програмного комплексу банку, з якого не можливо зрозуміти коли та яку саме карту з трьох виданих банком ОСОБА_1 отримує на фото.

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 1 серпня 2016 року заборгованість по кредиту у ОСОБА_1 відсутня, і виникла лише в результаті поповнення рахунку мобільного оператора та зняття в банкоматі без картки коштів ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Червоноград Львівської області.

17 листопада 2016 року ОСОБА_1 подав до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області заяву про крадіжку з належного йому банківського рахунку банку ПриватБанк грошей в сумі 2000 грн, які були зняті у м.Червоноград Львівської області (а.с.63). Зазначені відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

07 лютого 2017 року відповідач звернувся до директора Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просив здійснити перевірку факту використання його кредитної картки НОМЕР_2 у м.Червонограді Львівської області, а саме: поповнення мобільного телефону на суму 150 грн і зняття грошей у сумі 1802 грн (а.с.64). До заяви ним було додано копії роздруківки про зняття коштів та заяви до поліції.

Також 11 квітня 2018 року ОСОБА_1 повторно подав заяву до директора Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій вказував, що з січня 2017 року йому на мобільний номер систематично надходять см-повідомлення з погрозами та вимаганням погасити заборгованість по кредитному рахунку. Оскільки кошти ним не знімались, а також здійснюється розслідування у кримінальному провадженні по зазначеному факту, просив вирішити питання щодо анулювання боргу та відсотків по заборгованості, нарахованих з 10 жовтня 2016 року та припинити постійні погрози (а.с.64 зворот). У своїй заяві також відповідач інформував, що вже раніше звертався з даного приводу до ПАТ КБ «ПриватБанк», але відповіді не отримав у встановлені строки згідно чинного законодавства.

Згідно довідки КП «Новозаводське» №193 від 13.02.208 року ОСОБА_1 , начальник аварійно-транспортної служби дійсно був присутній на роботі 10 жовтня 2016 року (а.с.65).

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Оскільки за наявності кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами та недоведеності позивачем вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором є передчасним.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, який згодом підтримав Верховний Суд у постанові від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц (касаційне провадження № 61-16504св18).

Аналізуючи обставини справи, надані учасниками докази та враховуючи характер спірних правовідносин, норми права які їх регулюють, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 грошових коштів у кредит та використання ним за допомогою картки № НОМЕР_3 позивачем не надано, а отже в задоволенні позовних вимог слід відмовити. При цьому враховує, що ОСОБА_1 , встановивши безпідставне списання коштів зі своєї кредитної картки, невідкладно повідомив про це правоохоронні органи та банк. Відомості про закінчення досудового розслідування в матеріалах справи відсутні. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на пітвердження наявності обставин, що свідчать про вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Натомість відповідачем підтверджено своє місце перебування в день зняття готівки, яке є відмінним від здійснення банківських операцій. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання кредитних карток саме відповідачем, за виключенням картки за № НОМЕР_1 , що не заперечується ОСОБА_1 та підтверджується, а також не заперечується факт користування кредитними коштами відповідачем до 2014 року. Суд звертає також увагу на те, що починаючи з лютого 2015 року використання коштів по кредитних картках виданих на ім`я ОСОБА_1 здійснювалось шляхом зняття готівки через касу банку та погашення кредиту відбувалось через термінали самообслуговування.

Оскільки заборгованість у ОСОБА_1 виникла саме з часу списання коштів з його кредитної картки і по даному факту триває досудове розслідування, відсутні підстави стверджувати, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором і заборгованість за кредитним договором виникла саме з його вини.

Таким чином, враховуючи викладене в сукупності, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12 квітня 2019 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: