ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2768/18
Провадження №2/477/257/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судових засідань - Тристан В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області,

про визнання права власності

в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 листопада 2018 року ухвалою суду заява була залишена без руху для усунення недоліків, які були виправлені позивачем у встановлений судом строк.

22 листопада 2018 року позивач надіслав на адресу суду позовну заяву в новій редакції, яка за змістом є однаковою з первісним позовом.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 за заповітом, якій належав на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 . У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно виданий на ім`я ОСОБА_4 , та спадкодавцем ОСОБА_2 спадкове майно не оформлено.

Ухвалою суду від 23 листопада 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

08 квітня 2019 року позивач надіслав на адресу суду позовну заяву в новій редакції, в якій не змінюючи підстав і предмету позову, збільшив позовні вимоги та просив суд встановити факт належності ОСОБА_3 свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 , а також визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті його діда ОСОБА_3 та баби ОСОБА_2 . У вказаній позовній заяві позивач також указав на допущену ним описку в зазначені підстав його спадкування, так, замість спадкування ним спірного нерухомого майна за законом просив уважати таке спадкування за заповітом.

У судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, позов визнали та не заперечували щодо його задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Вітовська державна нотаріальна контора Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника, рішення просили ухвалити на розсуд суду.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 24 червня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05 грудня 2017 року, виданим повторно Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.10).

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство.

Спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_3 виникли в 1989 році, а тому судом при вирішені справи в цій частині застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР).

З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (частина 1 статті 524 ЦК УРСР).

За життя ОСОБА_3 24 квітня 1985 року склав заповіт, яким заповів своєму онукові ОСОБА_1 належну йому частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та усе належне йому майно, що буде належати йому на день смерті та на що він матиме право за законом (а.с.5).

Указаний заповіт, згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21 листопада 2017 року №49960418 є чинним (а.с.28).

Родинні відносини ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 як онука та діда з боку матері підтверджується наступним:

- свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 05 серпня 1967 року серії НОМЕР_3 , згідно якого, батьками позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.6);

- свідоцтвом про народження ОСОБА_6 від 21 березня 1963 року серії НОМЕР_4 , батьками якої зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та свідоцтвом про шлюб від 13 листопада 1965 року серії НОМЕР_5 , згідно якого ОСОБА_6 присвоєно прізвище чоловіка - « ОСОБА_6 » (а.с.8, 13).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 за заповітом.

Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Мін`юсту Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, що діяла на момент виникнення спадкових правовідносин після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (абзац 2 та абзац 3 пункту 124 Інструкції).

Зі змісту позову вбачається, що позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном оскільки володів заповітом та рішенням про визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06 лютого 2019 року №55013819 та листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 07 лютого 2019 року №188/01-21-2, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась (а.с.77, 78).

Таким чином, позивач, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, як спадкоємець за заповітом фактично вступив в управління спадковим майно, а тому вважається таким, що прийняв всю спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 01 липня 2004 року, виданого виконкомом Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.12).

За життя ОСОБА_2 24 квітня 1985 року склала заповіт, яким заповіла своєму онукові ОСОБА_1 належну їй 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та усе належне їй майно, що буде належати їй на день смерті та на що вона матиме право за законом (а.с.32).

Указаний заповіт, згідно довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ від 22 грудня 2004 року №3805072 є чинним (а.с.29).

Родинні відносини ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 як онука та баби з боку матері підтверджуються тими самими документами, що водночас встановлюють факт родинних відносин позивача з померлим ОСОБА_3 , що досліджені вище (а.с.6, 8, 13).

Згідно частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 листопада 2017 року №2912 на час відкриття спадщини з спадкодавцем ОСОБА_2 , був зареєстрований та проживав з 21 квітня 1990 року її онук ОСОБА_1 зі своєю дружиною та дітьми (а.с.24).

Крім цього, позивач ОСОБА_1 22 грудня 2004 року звернувся до Жовтневої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.78).

За вищевикладених обставин, суд уважає, що ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті баби (з боку матері) ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правилами частини 3 статті 1268 ЦК України та набув право на спадкове майно в силу частини 1 статті 1223 ЦК України.

Системний аналіз норм Розділу VІІІ ЦК УРСР, вказує на те, що всі належні спадкодавцеві на момент його смерті права та обов`язки включаються до складу спадщини.

Указане міститься й в приписах статті 1218 ЦК України, згідно якої до складу спадщини, відповідно до, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

10 травня 1989 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с.18).

Зазначене право зареєстроване в КП «ММБТІ» за №538 на ім`я ОСОБА_4 .

В судовому засіданні встановлено, що місце проживання особи, яка вказана в вищезазначеному свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, її ім`я та по батькові збігаються з місцем проживання у 1989 році ОСОБА_3 , його іменем та по батькові.

Належність правовстановлюючого документа на спірне нерухоме майно ОСОБА_3 підтверджується також змістом його заповіту від 24 квітня 1985 року, яким він заповів своєму онукові ОСОБА_1 належну йому частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Указане свідчить про допущену описку (одрук) під час виготовлення та заповнення бланку свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області.

На думку суду, ОСОБА_3 та особа, яка зазначена в свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року - ОСОБА_4 , є однією й тією ж особою, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності.

На підставі викладеного, факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року ОСОБА_3 є доведеним.

Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року видано вже після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з цим, свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 24 січня 1989 року №20, тобто за життя спадкодавця ОСОБА_3 .

На думку суду, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 в даному випадку є похідною подією, що лише формалізує рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності і видачу свідоцтва та набуття спадкодавцем тих чи інших прав і обов`язків.

Згідно свідоцтва про шлюб від 20 березня 1963 року серії НОМЕР_7 ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 20 березня 1963 року (а.с.11).

Отже, власність на вказане нерухоме майно набута у період шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_2 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 Постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень статті 22 КпШС України, яка діяла на час набуття права власності на спірний житловий будинок майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (частина 1 статті 28 КпШС України).

Аналізуючи зміст заповітів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які при житті заповіли своєму онукові ОСОБА_1 по 1/2 частині житлового будинку, що є спірним, суд дійшов висновку про рівність їх часток у спільній сумісній власності подружжя на зазначене нерухоме майно (а.с.5, 32).

Виходячи з викладеного та системного аналізу правил статей 8, 19, 41 Конституції України як Основного Закону, а також установленого факту рівності часток щодо майна набутого за час шлюбу, суд уважає що спадкодавці на момент смерті були власниками житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , що включається до складу їх спадщини.

Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується постановою державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 11 жовтня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15).

Ухвалюючи рішення по суті спору суд також ураховує наступне.

Відповідно до частини 3 статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини 1 передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

В заяві від 06 червня 2019 року відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області визнала позов повністю.

Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Так, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом унормовано приписами ЦК України, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та фактично вступив в управління та володіння нею.

З огляду на викладене, суд приймає визнання позову відповідачем - Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області.

На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Миколаївської області від 24 січня 1989 року №20, зареєстрованого в КП «ММБТІ» за №538 на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 :

- на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належала померлому на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Миколаївської області від 24 січня 1989 року №20, зареєстрованого в КП «ММБТІ» за №538;

- на 1/2 частину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належала померлій на праві спільної сумісної власності, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 10 травня 1989 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради Миколаївської області від 24 січня 1989 року №20, зареєстрованого в КП «ММБТІ» за №538.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_8 ;

відповідач - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області вул. Шевченка, 34, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 04375286;

Повний текст рішення складено 24 червня 2019 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО