Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Р.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Біляєвої О.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 243/11354/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року (суддя Кузнецов Р.В.), ухваленого в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення виготовлено 19 березня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого послався на те, що вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року, ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Згідно ст.ст. 75,76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на три роки. Ухвалою колегії судів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року, даний вирок був скасований у часті цивільного позову потерпілих, а матеріали даного кримінального провадження направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. В обґрунтування своєї ухвали апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції при винесенні вироку не були застосовані норми матеріального права, а також не в повному обсязі дослідженні доводи сторін. Вважає, що вищезазначеним вироком повністю доведена вина ОСОБА_2 , з урахуванням обставин встановлених у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що смерть діда для нього є непоправною втратою в наслідок чого він зазнав моральні страждання.

Просив суд встановити факт того, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно, безперервно, фактично однією сім`єю мешкав з ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме з 28 січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 450 000 грн., та понесені витрати на правову допомогу у сумі 5 000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення, відшкодування моральної шкоди задоволено частково: встановлено факт, що ОСОБА_1 мешкав однією сім`єю з ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 28 січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 960 грн. 00 коп. У задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він постійного проживав та вів спільне господарство з померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_5 , на момент його смерті. Крім того судом не враховано, мати позивача ОСОБА_4 не була позбавлена батьківських прав відносно свого сина та утримувала його до досягнення ним повноліття. Також суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому факту, що звертаючись до державних органів за своє життя ОСОБА_5 , надав відомості , що за адресою: АДРЕСА_1 ., він мешкав тільки зі своєю дружиною ОСОБА_3 . Вважає, що посилання позивача на проживання разом з дідом та бабою не відповідають дійсності, і направленні лише на задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року частково - в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В іншій частині оскаржуване рішення залишити в силі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його позовні вимоги у повному обсязі, не надав належної оцінки всім доказам про справі. Вважає, що розмір заподіяної йому моральної шкоди, яка мала місце в результаті вищезазначеного злочину, є абсолютно відповідним тяжкості наслідків, які стали в результаті вищевказаного злочину, а також тяжкості його страждань і переживань.

Відзив на апеляційні скарги учасниками справи не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував, просив її відхилити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували, просили її відхилити.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача підтримала, просила її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечувала , просила її відхилити.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги позивача підтримала, просила її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечувала , просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду належні та допустимі доказі на підтвердження того, що він спільно, безперервно, фактично однією сім`єю мешкав із ОСОБА_5 , з 28 січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В наслідок неправомірних дій відповідача він передчасно втратив близьку людину, яка загинула в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило йому душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зв`язків із близькою людиною.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є онуком ОСОБА_5 та підтверджено наступними доказами, свідоцтвом про народження ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.72); свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 10 серпня 1996 року (а.с.73), свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , від 05 серпня 2015 року ( а.с. 9).

Згідно акту № 169 від 02.12.2017 року, складеного керівником комітету мікрорайону Славкурорт м. Слов`янська, ОСОБА_1 мешкав разом з ОСОБА_5 з січня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 рік за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.4).

Як вбачається із копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.03.2014 року (а.с.8).

Згідно відповіді начальника Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради від 12.01.2018 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває на обліку в Управління як одержувач житлової субсидії. Для призначення субсидії з грудня 2015 року та з квітня 2016 року надавались довідки про склад сім`ї (а.с.26).

З довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за 2015 рік, зазначено, що до складу зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 , входять ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.33).

Згідно довідки № 11, виданої 16 січня 2019 року директором Лиманського медичного коледжу Донецького національного медичного університету, ОСОБА_1 дійсно навчався в Лиманському медичному коледжі ДНМУ за спеціальністю «Лікувальна справа» денної форми навчання за контрактом, термін навчання з 01 вересня 2014 року по 07 липня 2018 року, стипендію не отримував, на балансі коледжу гуртожиток відсутній (а.с.68);

Відповідно до заяви про відмову від дитини від 29 травня 2002 року, ОСОБА_7 відмовився від виховання і утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.69).

З акта № 169 від 02 грудня 2017 року, виданого і підписано у присутності свідків - сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_1 з 28 січня 1998 року проживає з матір`ю, бабусею та з дідусем ОСОБА_5 до смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Із матеріалів справи та матеріалів згаданого кримінального провадження, також, вбачається, що позивач є близьким родичем (онуком) померлого ОСОБА_5

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач проживав однією родиною та вів спільне господарство з ОСОБА_5 з 28 січня 1998 року по 5 березня 2016 року, що підтверджено письмовими доказами та поясненнями свідків, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керувався тим, що позивач зазнав душевних страждань та переживань у зв`язку з передчасною втратою дідуся, з яким він проживав однією сім`єю та перебував у близьких відносинах, а тому виходячи із засад розумності та справедливості, правильно визначив розмір заподіяної позивачу моральної шкоди у сумі 100 000 грн., доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в цій частині є необґрунтованими.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невірний розподіл судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підтвердження надання правової допомоги, представником позивача було надано суду розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказаний опис наданих послуг, що складається з: участь у кримінальному провадженні - 2000,00 грн., підготовка позовної заяви та уточненої позовної заяви - 1500,00 грн., вивчення матеріалів справи - 500,00 грн., участь у розгляді цивільної справи - 500 грн., загальна сума грошових коштів за наданні послуги становить 5 000 грн. ОСОБА_1 було сплачено адвокату Чередниченко Ю.В. гонорар за участь у розгляді справи про відшкодування шкоди у розмірі 5 000,00 грн., що підтверджується квитанцією. Разом з тим, витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00грн. (участь представника у кримінальному провадженні - 2000,00 грн.), не можна віднести до судових витрат, які підлягають розподілу згідно ст.141 ЦПК України, оскільки вони не пов`язані з розглядом даної цивільної справи.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними доводам позовної заяви, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи позивача. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про невірну оцінку судом першої інстанції доказів по справі.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку як всім зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про невірну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: О.М. Біляєва

О.І.Корчиста

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 року.

Головуючий: О.О.Тимченко