Справа № 161/5150/19
Провадження № 2/161/1845/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 червня 2019 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі судового засідання - Загоровській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4., ОСОБА_5. про скасування рішення.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування» у приватну власність ВК ЛМР передано земельну ділянку площею 933 кв.м на АДРЕСА_6 громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 На підставі вказаного рішення видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 01.03.1999Р№2423. На даний час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 померли, їх спадкоємцями є, відповідно - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2012 по справі № 2-5324/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до Луцької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Управління Держкомзему у м. Луцьку про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 01.03.1999 на право власності на земельну ділянку площею 0,0934 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Оскільки, рішення виконкому Луцької міської Ради від 27.01.1999 № 21 є чинним в частині передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , не можливо розробити технічну документацію із землеустрою та подати її на затвердження для передачі у власність земельної ділянки власникам житлового будинку на АДРЕСА_1 .

На підставі викладено просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 50 Додатку №1 до рішення виконкому Луцької міської Ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування».

Представник позивача ОСОБА_15 . на адресу суд подав заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник виконавчого комітету Луцької міської ради, відповідачі ОСОБА_11 , ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позов не надали.

Треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно із ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень ст.132 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що п. 50 Додатку №1 до рішення виконкому Луцької міської Ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування» передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0933 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1

ОСОБА_6. , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 (а.с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2012 по справі № 2-5324/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до Луцької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , Управління Держкомзему у м. Луцьку про визнання частково недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 01.03.1999 на право власності на земельну ділянку площею 0,0934 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 (а.с. 7,8).

Даним рішенням встановлено, що порушені права ОСОБА_14 , як співвласника житлового будинку та користувача земельною ділянкою.

Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абзаців 5 та 6 статті 17 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (чинного на час видачі скасованого державного акту на землю) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки зокрема для:будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно частини 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинного на момент видачі державного акту на землю) право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Згідно абзацу четвертого частини 1 ст. 123 Земельного кодексу України (чинного з 01.01.2002) надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меле земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа , зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Відповідно до ч. 8 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України.

Оскільки, рішення виконкому Луцької міської Ради від 27.01.1999 № 21 є чинним в частині передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , не можливо розробити технічну документацію із землеустрою та подати її на затвердження для передачі у власність земельної ділянки власникам житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 ст. 155 Земельного кодексу України (2002 року) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно частини 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України).Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оскільки державний акт серії НОМЕР_1 від 01.03.1999 на право власності на земельну ділянку площею 0,0934 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на ім`я ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 скасований рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2012 року, даним рішенням встановлено, що передача земельної ділянки у власність на АДРЕСА_1 відбулась із порушенням прав ОСОБА_1 , яка є співвласником житлового будинку за зазначеною адресою, передача земельної ділянки на АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 була здійснена на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування», то вказане рішення виконавчого комітету від 27.01.1999 року № 21 підлягає скасуванню в частині передачі земельної ділянки вищезазначеним громадянам.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування пункту 50 Додатку №1 до рішення виконкому Луцької міської Ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування».

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13,76, 77, 81, 82, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 19, 38, 39, 155, 158 Земельного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати незаконним та скасувати пункт 50 Додатку №1 до рішення виконкому Луцької міської Ради від 27 січня 1999 року № 21 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність, постійне та тимчасове користування».

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_7 )

Відповідачі: виконавчий комітет Луцької міської ради (місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, 19, м. Луцьк, 43025)

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП:невідомо)

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП:невідомо).

Треті особи: ОСОБА_4 ( місце проживання АДРЕСА_3 ; РНОКПП: невідомо)

ОСОБА_5 (місце проживання АДРЕСА_5 ; РНОКПП:невідомо).

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук