Справа № 302/824/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.

при секретарі: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року, ухваленого суддею Гайдур А.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління державної архітектурно0 будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права на частину нерухомого майна,як спільної сумісної власності подружжя., -

встановив:

12.09.2016 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,2310 га, що належить ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 . У подальшому неодноразово уточнювала позов і мотивувала його наступним.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали шлюб 16.05.2002 у Колочавській сільській раді Міжгірського району, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Більшість часу після укладення шлюбу сторони перебували в Чеській Республіці, де постійно працювали і мали дозвіл на постійне проживання. Оскільки сімейне життя не склалося, рішенням районного суду в м. Вишкові Чеської Республіки від 25.09.2014 у справі № 7С97/2014-18 шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу позивач разом із донькою проживає в м. Плзень.

Під час перебування у шлюбі до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства у 2014 році сторони побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Дозвіл на будівництво та на виготовлення будівельного паспорта був наданий рішенням Колочавської сільської ради від 12.02.2007 № 3, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку була виділена відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення Колочавської сільської ради віл 02.05.2003, право на ділянку оформлено Державним актом серії НОМЕР_2 на право власності на землю. Ринкова вартість будинку станом на 20.05.2016 складає 511381,00 грн. Водночас будинок не введений в експлуатацію, тому не має юридичного статусу житлового будинку, про що позивачу через окреме проживання із відповідачем та розірвання шлюбу не було відомо. Посилаючись на ці обставини, виходячи з факту набуття спірного майна в шлюбі, з рівності майнових прав кожного з подружжя у разі поділу майна подружжя, ґрунтуючись на нормах ст.ст. 60, 69-72 СК України, ст. 372 ЦК України, іншого законодавства щодо майнових прав подружжя, вказуючи саме на фактичні обставини, покладені в основу позову, тоді як конкретні правові норми застосовуються судом, ОСОБА_1 остаточно просила: визнати за нею права власності на 1/2 частину об`єкта - незавершеного будівництвом будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,2310 га, належній ОСОБА_2 згідно Державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 і як належну позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Міжгірського районного суду від 01.12.2016 у зміненому позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кривка П.П., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, в апеляційній скарзі вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права. На обґрунтування апеляції посилається на ті самі обставини, якими мотивувався позов, а також наводить додаткові мотиви, що випливають зі змісту судового рішення. Так, попри те, що спірний будинок не був уведений в експлуатацію, його будівництво було завершене і колишнє подружжя певний час проживало в будинку. Досягти згоди про оформлення прав на будинок позасудовим порядком сторонам не вдалося. Суд не врахував, що споруджений подружжям під час шлюбу житловий будинок до його прийняття в експлуатацію може визнаватися об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і може із дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними із визначенням часток. Така правова позиція неодноразово висловлювалася у прецедентних судових рішеннях, суду належало з урахуванням цього обрати необхідні правові норми при вирішенні позову. Будинок зведений без відхилень від ДБН і є придатним для проживання, що підтверджується відповідним висновком. Відмовою в позові порушується право власності позивача, а також порушуються майнові інтереси малолітньої доньки сторін, яка проживає з позивачем. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення з урахуванням змінених позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Керита М.В., вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Посилається передусім на обставини, пов`язаними із відсутністю у спірного майна юридичного статусу завершеного будівництвом житлового будинку, вказує й на фактичну відсутність проектної та містобудівної документації, а також на відсутність доказів щодо ступеня готовності будинку та придатності його для проживання. Крім того, заперечує факт проживання сім`ї в будинку, оскільки сторони увесь час фактично проживали і працювали в Чеській Республіці. Прецедентні судові рішення, на які посилається позивач, на думку відповідача не можуть бути враховані, оскільки стосуються інших, аніж у цій справі, фактичних обставин.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірний будинок не завершений будівництвом, не введений в експлуатацію і не проведена його державна реєстрація, то відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З такими висновками суду не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Матеріалами справи встановлено,що сторони перебували у шлюбі з 16.05.2002 року, зареєстрованому Колочавською сільською радою, Міжгірського району, Закарпатської області за актовим записом № 25.

Рішенням районного суду у м.Вишкові Чеської республіки від 25.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно рішення 10 сесії 4 скликання Колочавської сільської ради від 22 травня 2003 року відповідачу ОСОБА_2 , мешк. АДРЕСА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2310 га для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку. На підставі даного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 30.07.2003 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Колочавської сільської ради від 12.03.2007 р. № 2, ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на власній приватизованій земельній ділянці та виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1

06 червня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Міжгірської РДА ОСОБА_2 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1

Зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1. не має.

Відповідно до висновку судової інженерно - технічної експертизи № 277/04-18 від 24.07.2018 року, призначеної ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27.04.2017 року, встановлено, що пооб`єктний склад нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 30.07.2003 року станом на час пред`явлення позову (вересень 2016 року) і станом на день проведення експертизи був однаковим, й складався з таких об`єктів нерухомості: житловий будинок під літерою «А»; колодязь під літерою «Б» ; вигрібна яма під літерою «В»;, огорожа під №1; огорожа під №2; хвіртка під № 3 . Орієнтовний час побудови цих об`єктів є 2008-2012 роки. За своїми характеристиками, наявними типами приміщень іншими параметрами, будівля кваліфікується як незавершений будівництвом житловий будинок зі ступенем готовності 95, 24%, такий же відсоток готовності цей незавершений будівництвом житловий будинок мав і станом на квітень 2014 року та вересень 2016 року. Ринкова вартість будівель і споруд становить 880 848, 24 грн., в тому числі житловий будинок (95,24% готовності) - 845 071,84 грн. Житловий будинок під літерою «А», колодязь під літерою «Б», огорожа під №1, огорожа під №2; хвіртка під № 3 відповідають вимогам державних будівельних норм. Будівництво вищевказаного нерухомого майна є можливим довести до кінця, увести в експлуатацію та провести поділ об`єкта в натурі. (а.с.31-82 т.2).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вищенаведеними матеріалами справи доведено, що сторонами у справі за час шлюбу побудовано незавершений будівництвом житловий будинок зі ступенем готовності 95,24%, який відповідає вимогам державних будівельних норм, є можливим завершити його будівництво, вести його в експлуатацію та провести його поділ в натурі.

З врахуванням наведеного такий будинок може бути та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і виходячи із презумпції рівності часток подружжя, позивачка має право на право на Ѕ частину даного об`єкту.

Суд першої інстанції при розгляді справи вищенаведені вимоги закону та обставини справи не врахував, не дав їм правильної юридичної оцінки та необґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про задоволення позову з вищенаведених підстав.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати, пов`язані з проведенням експертизи (ч.1, ч.3 п.2 ст. 133 ЦПК України)

За подачу позову позивачем сплачено 2556 грн. судового збору, за подачу апеляційної скарги - 2812 грн., за проведення експертизи - 25 444, 80грн. Загальний розмір судових витрат понесених позивачем становить 30812,80 грн. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину об`єкта - незавершеного будівництвом будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,2310 га, належній ОСОБА_2 згідно Державного акту серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30 812,80 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: