Справа № 759/936/19 Головуючий в суді І інстанції Сенько М.Ф.
Провадження № 22ц-824/6478/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила вжити заходів забезпечення позову до його подання шляхом заборони Святошинському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії, щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,47 кв.м.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року заяву задоволено, заборонено Святошинському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії, щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,47 кв.м., яка належить ОСОБА_3 , до закінчення розгляду справи.

У подальшому, ОСОБА_4 подано заяву про скасування цих заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що він є власником спірної квартири на підставі проведених електронних торгів від 11 січня 2019 року, тому вжиті заходи забезпечення позову порушують його права як власника майна.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року заяву задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 17 січня 2019 року.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не зареєстрував своє право власності на квартиру, тому у розумінні ст. 334 ЦК України він не може вважатися власником. Крім того, дійшовши висновку про пропуск позивачкою строку для подання позовної заяви, суд першої інстанції, на її думку, належним чином не дослідив матеріалів справи, оскільки позовна заява була подана нею засобами поштового зв`язку 28 січня 2019 року, тобто у строки, передбачені ст. 152 ЦПК України.

У свою чергу, представник АТ «Креді Агріколь Банк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується із висновком суду першої інстанції, посилається на те, що позивачкою було пропущено строк для подання позовної заяви, передбачений ст. 152 ЦПК України, крім того вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають ОСОБА_4 у здійсненні права власності на нерухоме майно, тому просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка подала позовну заяву з порушенням строку, встановленого ст. 152 ЦПК України, крім того власником квартири є ОСОБА_4 і вжиті заходи забезпечення позову обмежують його у здійсненні права власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якому просила вжити заходів забезпечення позову до його подання шляхом заборони Святошинському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії, щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,47 кв.м.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року заяву задоволено, заборонено Святошинському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві та суб`єктам уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь які дії, щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,47 кв.м., яка належить ОСОБА_3 , до закінчення розгляду справи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року заяву задоволено, скасовано вжиті заходи забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2019 року були проведені електронні торги з реалізації зазначеної квартири і ОСОБА_4 визнаний переможцем торгів, видано свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, відповідно до якого вказана квартира належить йому на праві власності (а.с.47).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення позову судом необхідно враховувати зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не навела жодних обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у цивільній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, при цьому повторно із позовом до банку про визнання правочинів недійсними до цього часу не зверталася, таким чином вжиття заходів забезпечення позову не відповідає розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, з урахуванням того що ОСОБА_4 отримав свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, що свідчить про наявність майнового права ОСОБА_4 на це майно, яке він очікує реалізувати, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування вжитих заходів забезпечення позову.

Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: