КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Новак А.В.
Єдиний унікальний номер справи № 752/7208/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/661/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.,

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 правонаступником якого є ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» про повернення коштів з банківського вкладу , стягнення заборгованості .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 травня 2009 року між ним та банком було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний».

Предметом договору є розміщення позивачем у відповідача депозитного вкладу на суму 37 000 грн, з виплатою 21 % річних терміном на один рік . Договір поновлювався вкладником за рахунок поповнення депозитного вкладу в іноземній валюті - євро, та у гривнях . Сплата процентів мала здійснюватися відповідачем щоквартально

Позивач зазначає, що підтвердженням внесення коштів є розпорядження на внесення та зміни до договору № 151 від 28 жовтня 2009 року,з якого видно, що кошти внесені на термін 11 місяців з оплатою 21 % річних з 20 травня 2009 року по 28 жовтня 2009 року та з 28 жовтня 2009 року по 11 листопада 2009 року . В подальшому в відбулася капіталізація вкладу у гривню та нарахованих відсотків в євро .

На прохання повернути вклад , йому повідомили у банку ,що відомості про укладення з позивачем будь-яких договорів , відсутні .

Позивач зазначає , що він , довіряючи начальнику відділу ОСОБА_3 , у її службовому кабінеті підписав договір і передав їй гроші в сумі 37 000 грн , і остання надала йому примірник договору і повідомила ,що цього достатньо . В подальшому він частково отримував кошти , відсотки , і поповнював вклад . Як зазначає позивач в подальшому відбулася капіталізація грошей , він вніс грошові кошті в сумі 3000 євро , і отримував проценти в євро .

Позивач вказує,що заборгованість по депозитному вкладу складає 37 911,53 євро ,що по курсу НБУ станом на 23 квітня 2015 року становить 873 481,65 грн ( 1 євро = 23,04 грн ) . Кількість прострочених днів 273 , починаючи із 28 липня 2014 року по 23 квітня 2015 року. Сума заборгованості по відсотках складає 3 449,94 євро ( 37911,53 х 12% річних ( 360 х 273) . За курсом НБУ сума забогованрості по відсотках становить 79 486,62 грн .

В подальшому , 01 лютого 2016 року , та 09 червня 2016 року позивач збільшив позовні вимоги , просив стягнути заборгованість по депозитному вкладу в сумі 873 481.65 грн ( за курсом НБУ на 23 квітня 2015 року 1 євро = 23.04 грн ( 37 911,53 євро х 23.04 грн ) , та заборгованість по відсотках в сумі 244 953.17 грн ( за період із 28 липня 2014 року по 09 червня 2016 року = 683 дні ( 8 631.19 євро х 28,38 грн за курсом НБУ станом на 09 червня 2016 року) .) .

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. В задоволенні позову просив суд відмовити повністю.У запереченнях зазначав про відсутність у банку будь-яких документів які б свідчили про укладення між сторонами спору такого договору банківського вкладу ,а відтак вимоги позивача вважав безпідставними .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову. В апеляційній скарзі зазначав , що суд не врахував положень ст.ст.1059,1060, 1172 ЦК України .

Позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року провадження у справі було зупинено до залучення правонаступника позивача (т.3 а.с. 144-146) .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 травня 2019 року провадження у справі відновлено , до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_1 залучено ОСОБА_2 ( т.3 а.с. 167-168) .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи , які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду на 13 червня 2019 року , за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від правонаступника апелянта не надходило, заяв про причини неявки в судове засідання від апелянта ( правонаступника апелянта) до апеляційного суду не надходило, а тому підстави, вважати причини неявки правонаступника апелянта та його представника до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що сторони, які приймають участь у справ, зокрема правонаступник апелянта та його представник, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили , колегія суддів вважає, що вважати причини їх неявки до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до банківського вкладу він, 20 травня 2009 року, вніс на депозитний рахунок банку, безпосередньо начальнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 . 37 000 грн .( т.1 а.с.5-11 ). В подальшому поповнював рахунки, отримував проценти ( т.1 а.с. 12-21). У 2014 році він дізнався ,що у банку відсутні відомості щодо його банківського договору, після чого він написав заяву про вчинення кримінального злочину ( т.1 а.с. 22) .

Як видно із матеріалів справи, відносно ОСОБА_3 складено обвинувальний акт за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191 , ч.4 ст. 191 , ч.5 ст. 191 ч.2 ст. 200 КК України, де ОСОБА_2 є потерпілою особою ( т.3 а.с. 4-90). Кримінальна справа перебуває у провадження Кіцманського районного суду Чернівецької області ( т.3 а.с. 91).

Згідно висновку експертизи ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» № 126 від 17 липня 2015 року за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи( т.1 а.с. 71-175) документ наданий ОСОБА_2 та названий Договором банківського вкладу між ОСОБА_2 та ПАТ « Укрсоцбанк» не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу , типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 20 травня 2009 року , що вказує на те , що зазначений документ виготовлений не банком , тобто є підробленим. Документи надані ОСОБА_2 для підтвердження начебто внесення коштів на рахунок та названі квитанцією( Розпорядження на виплату вкладу / Розпорядження на внесення коштів/ Розпорядження на поповнення тощо) складені не у відповідності до вимог нормативно-правових актів щодо документального оформлення касових операцій Ю що вказує на те ,що зазначені документи виготовлені не банком, тобто ж підробленими ) .

Висновок суду , що позивач не надав доказів , що між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» від 20 травня 2009 року, є вірним, оскільки як видно із матеріалів справи позивачем не надано суду примірника договору банківського вкладу, а так само не надано належним чином завіреної копії такого договору, а відповідно до висновку експерта, наявний в матеріалах справи договір не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу, типові форми яких були затверджені та діяли у банку станом на 20 травня 2009 року

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержавною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншим нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності(банківським правилам) та звичаям ділового обороту.

З матеріалів ксерокопії договору вбачається, що такий не містить вірні реквізити ПАТ «Укрсоцбанк», а наявні у ньому реквізити є відмінними від реквізитів зазначених у виписці з ЄДРПОУ.

Також ОСОБА_2 не надано судуналежних і допустимих доказів того, що ним було внесено на депозитний рахунок банку будь-які кошти.

Суд першої інстанції вірно не взяв доуваги надані позивачем копії розпоряджень, оскільки такі не є документами які б підтверджували факт внесення коштів клієнтом на депозитний рахунок.

Як видно із матеріалів справи, жоднакопіянаданих позивачем документівне містить номеру розрахункового рахунку на який було зараховано грошові кошти ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо пролонгації вказаного договору банківського вкладу. Згідно текст наданої копії договору, договір укладався на строк 3-ри місяці і всі подальші зміни та доповнення до такого повинні вчинятися у письмовій формі. Натомість будь-яких доказів пролонгації договору суду надано не було.Крім того в договорі значиться сума у гривнях, в подальшому значиться сума в євро, натомість будь-яких доказів що відбулася , як зазначає позивач капіталізація вкладу, та ним внесено грошові кошти в сумі 3000 Євро, позивач не надав ні суду першої інстанції, ні до апеляційної скарги.

Посилання позивача та ту обставину, що при підписанні зазначеного договору в інтересах банку 20 травня 2009 року діяла ОСОБА_3 на підставі довіреності, є безпідставними, оскільки довіреність припинила свою дію 31 грудня 2006 року (т.1 а.с. 60).

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів , що виникають із цивільних , житлових , земельних , сімейних , трудових відносин.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов вірного висновку про безпідставність вимог позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції , колегія суддів вважає ,що суд розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районногосуду м.Києва від 25 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 20 червня 2019 року.

Головуючий

Судді