КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/7435/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., Сержанюка А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 18 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем "Ленд ровер" під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем "Хонда ", яким керував ОСОБА_2 . Зіткнення сталося з вини ОСОБА_1 , що встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва. В результаті ДТП автомобілю позивача завдано значні технічні пошкодження.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, вартість матеріального збитку, станом на дату ДТП становить 381 123,34 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивачу було виплачено страхове відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 150 000 грн.

Позивач зазначав, що для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди останній зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою,

Крім того, посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із пошкодженням його майна, неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його прямим призначенням.

Позивач просив стягнути з відповідача:

- 231 123,34 грн. на відшкодування матеріальної шкоди,

- 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди,

- 10 150 грн. витрат на правову допомогу адвоката, витрачених в ході розгляду справи, щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

- 16 032,73 грн. судових витрат, з яких 2 512,73 грн. судовий збір, 1 200 грн. витрат, повязаних із залученням спеціаліста для проведення експертного автотоварознавчого дослідження, та 12 320 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 231 123,34 грн., витрати за проведення висновку про оцінку вартості збитку в розмірі 1 200 гривень, на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, 12 320 грн. витрат на правничу допомогу та 2 512,73 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що позивачем не було доведено розміру фактично сплачених ним витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля.

Крім того, відповідач ставить під сумнів висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 14 березня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_4 зауважує, що предметом спору були кошти на відшкодування саме майнової шкоди, яка підтверджується висновком спеціаліста у відповідній галузі, оцінка ж проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому доводи апелянта вважає необґрунтованими.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію викладену в апеляційній скарзі, інші, належним чином повідомлені, учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що факт вини відповідача у завданні матеріальної шкоди є встановленим, висновок про визначення вартості матеріального збитку автомобіля складений з урахуванням вимог п. 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092. Дослідження проведено спеціалістом, який є фахівцем у відповідній галузі знань. Складений звіт є повним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2016 року о 08 год. 00 хв. на вул. Саперно-Слобідська, 8 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Хонда Аккорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ленд Ровер» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль марки «Хонда Аккорд», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 6).

Вищезазначена постанова є чинною.

Транспортний засіб марки «Ленд Ровер» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований в АТ «СК "АХА Страхування" згідно Полісу № АІ/9243361 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 39). Ліміт відповідальності 50 000 грн., франшиза - 0 грн.

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СК «АХА Страхування» виконала всі свої зобов`язання та виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 50 000 грн. та 100 000 грн. за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 43, 44).

Згідно з висновком № 341/16 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 14 березня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля, становить 381 123,34 грн. (а.с. 16).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незгоді відповідача з висновком про визначення вартості матеріального збитку та відсутності доказів фактично понесених витрат позивачем на ремонт автомобіля.

Колегія суддів відхиляє зазначені доводи оскільки, які і було встановлено судом першої інстанції, висновок № 341/16 від 14.03.2018 р. про визначення вартості матеріального збитку автомобіля складений з урахуванням вимог п. 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092.

Твердження, щодо необхідності участі відповідача в огляді транспортного засобу не ґрунтується на нормах законодавства.

Доводи, щодо невідповідності пошкоджень під час ДТП та огляду транспортного засобу не підтверджуються матеріалами справи.

Належних доказів на спростування наданого звіту матеріали справи не містять, доводи апеляційної скарги зазначеного в звіті не спростовують.

Твердження апелянта, щодо необхідності надання доказів фактично сплачених ним витрат на проведення відновлювального ремонту не ґрунтуються на нормах законодавства, оскільки позивач в повній мірі довів завдану відповідачем шкоду, а факт вини відповідача встановлений рішенням суду.

Доводів на спростування висновків суду в іншій частині апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: