Номер провадження: 22-ц/813/4571/19
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

29 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у відшкодування майнової та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 .

Над квартирою НОМЕР_1 розташована квартира НОМЕР_2 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 ..

Позивач стверджує, що 12 липня 2017 року внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , а саме неправильно встановленої душової кабіни, неодноразово мало місце залиття його квартири.

За експертним висновком вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень, спричинених залиттям складає 6 884 гривень, вартість ремонтно-будівельних робіт по гідроізоляції, які необхідно додатково виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 для запобігання подальшого залиття складає 9 100 гривень. Витрати на проведення експертного дослідження склали 3 500 гривень.

Окрім того, позивач стверджував, що йому також була заподіяна моральна шкода, яка полягає у незручностях, які призвели до порушення нормального ритму життя, необхідності витрати часу на проведення експертизи, зверненні до суду, стресі. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 30 000 гривень.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд стягнути на свою користь завдані йому збитки в відшкодування майнової та моральної шкоди.

Справу розглянуто за відсутності сторін.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди грошові кошти у розмірі 15 984 гривень, компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 000 гривень та витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі 5 100,00 гривень.

У решті позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Коровіна Л.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 12.06.2019 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, які містяться у відзиві позивача ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1192 ЦК України, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пленум Верховного Суду України в постанові №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У п. 5 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Верховний Суд України роз`яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що розташована на третьому поверху будинку, на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1129, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 26222397 від 17.11.2015р. (а. с. 21-22, 23-24, 25-26).

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , що розташована на четвертому поверху будинку, на підставі договору дарування від 06 травня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1605, рішення про державну реєстрацію прав від 10 листопада 2004 року, номер запису: 216 в книзі: 529пр-107 (а. с. 54-56).

12 липня 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 , належній на праві власності позивачу, відбулось залиття приміщень водою у зв`язку з неправильним встановленням душової кабінки в квартирі НОМЕР_2 , що розташована поверхом вище, внаслідок чого було пошкоджено стелі та стіни приміщень коридору, кухні та туалету, що підтверджується копією акту від 13 липня 2017 року, складеного комісією у складі керуючого ОСББ «Терешкової 47» та сантехніку з виходом на місце до квартири НОМЕР_3 (а. с. 4) та копією висновку №124/2017 будівельно-технічного дослідження від 07.08.2017р., складеного експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінською Тетяною Михайлівною, за замовленням позивача ОСОБА_2 (а. с. 5-18).

В результаті проведення візуально-інструментального обстеження приміщень квартири АДРЕСА_1 експертом Скибінсбкою Т.М. були виявлені наступні пошкодження: в приміщенні коридору №1, площею 5, 1 кв.м., стеля - наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, здуття та відшарування фарби, стіни - здуття та відшарування шпалер від основи; в приміщенні №4 кухні, площею 5, 8 кв.м., стеля - наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, здуття та відшарування фарби із шпаклівкою, стіни - наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, здуття та відшарування шпалер від основи; в приміщенні туалету №6, площею 1,0 кв.м., стеля - наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, здуття та відшарування фарби, стіни - здуття плитки та тріщини в ній, наявність слідів залиття у вигляді жовтих плям, здуття та відшарування фарби (а. с. 10-11, 16).

Висновком експерта Скибінської Т.М. встановлено, що вартість ремонтно-відновлювального робіт (с урахуванням ринкової вартості будівельних матеріалів), які необхідно виконати для усунення пошкоджень, спричинених залиттям квартири АДРЕСА_1 , складає 6 884 грн., вартість ремонтно-будівельних робіт з гідроізоляції, які необхідно додатково виконати в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , які постраждали внаслідок залиття, для запобігання подальшого їх залиття, визначена відповідно до вимог ДСТУ, складає 9 100 грн. (а. с. 17).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з вини відповідача внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_2 завдана майнова шкода в загальному розмірі 15 984 грн..

Відповідно до діючого законодавства України особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституцій України або у випадках, визначених ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_2 з вини відповідача завдано також і моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням приміщень належної йому квартири, що призвело до вимушених незручностей у звичайному укладі життя, пов`язаних із залиттям житла й, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обставин справи, суд обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 2 000 грн..

Позивач ОСОБА_2 поніс та документально підтвердив сплату судових витрат у зв`язку з розглядом справи: судового збору при подачі позовної заяви в сумі 1 600,00 грн. (а. с. 1, 28, 34) та витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 3 500 грн. (а. с. 19, 20), тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що вказані витрати підлягають присудженню на його користь з відповідача згідно положень ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання адвоката Коровіної Л.О., що представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 , та відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом безпідставно не враховано, що позивачем не доведено те, що залиття квартири НОМЕР_1 водою відбулось з вини відповідача, не приймаються до уваги з таких підстав.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті 185 ЦПК просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач ОСОБА_2 був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач ОСОБА_1 - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову.

За змістом ст. ст. 10, 151 ЖК УРСР та п. 6 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, громадяни (власники, наймачі квартир) зобов`язані дбайливо ставиться до квартир, здійснювати своєчасне проведення їх ремонту, забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, санітарне обслуговування допоміжних приміщень і прибудинкової території.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіюча шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативним наслідками.

На підтвердження підстав позову про те, що з вини відповідача внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 йому завдана майнова та моральна шкода, позивач посилався на копію акту від 13 липня 2017 року, складеного комісією у складі керуючого ОСББ «Терешкової 47» та сантехніку з виходом на місце до квартири НОМЕР_3 (а. с. 4) та копію висновку №124/2017 будівельно-технічного дослідження від 07 серпня 2017 року, складеного експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінською Тетяною Михайлівною, за замовленням позивача ОСОБА_2 (а. с. 5-18), відповідачем вказані докази не спростовані, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що, з`ясовуючи вищенаведені обставини справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, та, перевіривши в судовому засіданні усі докази, надані сторонами у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, суд першої інстанції дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що з вини відповідача ОСОБА_1 , який не виконує свої зобов`язання по утриманню квартири належним чином, позивачу завдано майнову та моральну шкоду внаслідок пошкодження водою стелі і стін приміщень коридору, кухні та туалету у зв`язку з неправильним встановленням душової кабінки в квартирі НОМЕР_2 .

З достовірністю та об`єктивністю позивачем доведено вартість ремонтно-відновлених робіт у квартирі № 54 після її залиття водою й навпаки, відповідачем не надано будь-яких доказів у підтвердженні того, що вартість ремонту квартири завищена.

Згідно частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу та її розміру.

На підтвердження своїх доводів під час перегляду заочного рішення суду відповідач про те, що квартира НОМЕР_1 була пошкоджена під час залиття його квартири НОМЕР_2 з квартири , що розташована на п`ятому поверху будинку , надав суду першої інстанції копію висновку №129/2018 будівельно-технічного дослідження від 19 липня 2018 року, складеного експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» Скибінською Тетяною Михайлівною , за замовленням відповідача ОСОБА_1 , яким було встановлено, що в приміщенні ванної №5, площею 2,1 кв.м., квартири НОМЕР_2 , належної відповідачу, були виявлені сліди залиття та те, що душова кабінка в цій квартирі встановлена у відповідності до будівельних норм (а. с. 88-93).

Аналізуючи зазначені норми матеріального та процесуального права, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, у тому числі докази, надані суду відповідачем, які не містять достовірних відомостей про дату залиття приміщень квартири НОМЕР_2 , належної відповідачу, характер залиття та його причини та мають відомості про робочий стан душової кабіни опісля спливу року з моменту виникнення спірних правовідносин, колегія суддів не приймає їх до уваги й вважає, що вони не спростовують підстави позову, отже відповідачем не доведено належним чином відсутність у даному випадку складу цивільного правопорушення.

Отже, в порушення вказаних принципів цивільного процесу відповідачем ОСОБА_1 не було доведено належним чином, те, що залиття квартири НОМЕР_1 водою відбулось не з його вини.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на захист свого права у випадку порушення їх відповідачем, в судовому засіданні доведено належним чином, що відповідач ОСОБА_1 порушив права позивача ОСОБА_2 , тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України його порушене право підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.

Проте, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджував те, що стягнення з нього шкоди за рішенням суду становить його в скрутне матеріальне становище та додав до апеляційної скарги копію паспорта, копію пенсійного посвідчення та копію довідки до акту МСЕК, які підтверджуються те, що він є особою похилого віку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідом ІІ групи та отримує пенсію за віком (а. с. 131-135).

Частиною 4 статті 1193 ЦК України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку є законні підстави для застосування положень вказаної норми права й вважає, що, виходячи з матеріального становища відповідача ОСОБА_1 , засад розумності, виваженості і справедливості, розмір майнової шкоди підлягає зменшенню до 12 500 грн., а моральної шкоди - до 1 500 грн..

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що з цих підстав позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та приймаючи до уваги ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006р., суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Застосування судом апеляційної інстанції положень частини 4 статті 1193 ЦК України у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про зменшення шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, майнової шкоди до 12 500 грн., моральної шкоди до 1 500 грн. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, зменшивши її розмір з 15 984 гривень до 12 500 гривень, а також зменшити розмір моральної шкоди з 2 000 гривень до 1 500 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 12.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко