ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/987/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3144/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року у складі судді Михайлюка О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - ПАТ «Ощадбанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 29 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1539-н, згідно якого банк надав останній кредит в сумі 100000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних, терміном до 29 травня 2027 року. У той же день у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір та між банком і ОСОБА_2 - договір поруки. Банк належним чином виконав свої зобов`язання по кредитному договору, видавши ОСОБА_1 кошти в сумі 100 000 доларів США. Відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань, у зв`язку з чим 16 серпня 2016 року банком направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка отримана нею 22 серпня 2016 року. Станом на 28 грудня 2016 року загальний розмір заборгованості склав 258 031,84 доларів США та 12 067,73 грн., які банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку та судові витрати в рівних частках (т.1 а.с.2-4).

Представник відповідача ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року у позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що банк не надав до суду доказів про існує заборгованості за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року, оскільки згідно листа банку від 22 серпня 2007 року за № 24-09/2286 заборгованість за кредитом погашена в повному обсязі (т.1 а.с.124-125).

В апеляційній скарзі представник банку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, банк послався на те, що судом першої інстанції під час винесення рішення не звернуто уваги на те, що:

- факт заборгованості за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року підтверджено розрахунком, за яким по кредитному договору відповідач ОСОБА_1 станом на 28 грудня 2016 року має заборгованість у сумі 258 031,84 доларів США та 12067,73 грн.;

- з матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитним договором станом на теперішній час погашена не була;

- лист від 22 серпня 2007 року за № 24-09/2286 про погашення заборгованості за кредитом № 1539-н від 29 травня 2007 року не є дійсним, що підтверджено висновком комісії про проведення службового розслідування (т.1 а.с.134-136).

Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшли.

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися (т.2 а.с.20-23). Представник ОСОБА_4 в інтересах відповідачки ОСОБА_1 надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його як представника (т.2 а.с.29-30). Інші учасники справи клопотання про поважність причин неявки в суд апеляційної інстанції не подали. З метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.371 ЦПК України, відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позові, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо недоведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року. При цьому суд виходив з того, що банком не надано доказів ким та за яким саме кредитним договором проводилось погашення заборгованості, що стало підставою для видачі банком листа від 22 серпня 2007 року за № 24-09/2286 про погашення заборгованості за кредитом; чи встановлено факт шахрайських дій з боку працівників банку щодо видачі листа за № 24-09/2286 про погашення заборгованості за кредитом, чи є дійсною інформація про відсутність заборгованості, що міститься у зазначеному листі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1ст.1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Судом встановлено, що 29 травня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1539-н, за яким банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 100 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 29 травня 2027 року на придбання квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.12-15).

Згідно з умовами договору про іпотечний кредит № 1539-н погашення кредиту здійснюється у передбачені кредитним договором строки, шляхом внесення готівки до каси банку або безготівкових перерахувань з рахунків відкритих у ВАТ «Ощадбанк». За п.1.5 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно проводити погашення кредиту рівними частками в сумі 417 доларів США, що складає 2 105,85 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку.

У той же день у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1539-н від 29 травня 2007 року між банком та:

- ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом іпотеки якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1, яким встановлена солідарна відповідальність (т.1 а.с.16-17).

Крім того, 30 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 , яка виступила майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №1539-н, укладено Іпотечний договір, предметом іпотеки якого є двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Банком виконані зобов`язання за кредитним договором від 29 травня 2007 року, проти чого не заперечувала відповідачка ОСОБА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідачки ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому банком, станом на 28 грудня 2016 року загальний розмір заборгованості складає: 258 031,84 доларів США та 12 067,73 грн., з яких:

- прострочений основний борг по кредиту в сумі 93519,52 доларів США;

- строкові проценти за користування кредитом за період з 01 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 рік в сумі 919,86 доларів США;

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2007 року по 30 листопада 2016 рік в сумі 91 646,70 доларів США;

- строкова комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 рік в сумі 80,00 грн.;

- прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01 липня 2007 рік по 28 грудня 2016 рік в сумі 8 960,00 грн.;

- пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 28 грудня 2015 рік по 28 грудня 2016 рік в сумі 33 433,17 доларів США, що еквівалентно 891 016,38 грн.;

- пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 28 грудня 2015 року по 28 грудня 2016 рік в сумі 31 015,69 доларів США, що еквівалентно 826 588,92 грн.;

- пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 28 грудня 2015 року по 28 грудня 2016 року в сумі 3 027,73 грн.;

- 3% річних за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року за період з 28 грудня 2013 року по 28 грудня 2016 року в сумі 8416,76 доларів США, що складає 224 312,29 грн. (т.1 а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що банком було проведено службове розслідування на підставі заяви ОСОБА_5 щодо погашення заборгованості за кредитними договорами № 1538-н, 1539-н, з висновку якого від 22 грудня 2010 року встановлено таке.

29 травня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір про відновлювальну кредитну лінію за № 1538-н, за яким остання отримала кредит у сумі 95 000 доларів США. Забезпечення по зазначеному кредиту виступила квартира АДРЕСА_3 . Заборгованість по вказаному договору погашена повністю 22 серпня 2007 року, на підтвердження чого надано лист № 24-09/2286 про повне виконання зобов`язань за кредитним договором № 1538-н від 29 травня 2007 року.

В той же день, 29 травня 2007 року, між банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1539-н, за умова якого остання отримала 100 000 доларів США. Забезпечення по зазначеному договору виступила квартира АДРЕСА_1 . По даному договору виникла значна заборгованість, у зв`язку з чим 15 вересня 2010 року відбулась зустріч кредитора та боржника в банку, на якій ОСОБА_1 надала банку копію листа від 22 серпня 2007 року № 24-09/2286 на адресу приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Поведьонкової І.І. про виконання ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору від 29 травня 2007 року № 1539-н, у зв`язку з чим банк просив зняти обтяження з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_1 . Зазначений лист у кредитній справі відсутній.

Комісія прийшла до висновку, що надання довідок (листів за єдиним номером № 24-09/2286) про повне виконання зобов`язань за двома різними кредитами, при тому, що фактично погашена зобов`язання тільки за одним договором, а саме: № 1538-н від 29 травня 2007 року, свідчить про можливі шахрайські дії з боку працівників банку та/або зумовлені з клієнтами, що є підставою для можливого звернення до правоохоронних органів (т.1 а.с.101-105).

В апеляційній скарзі представник банку зазначив, що за листом № 24-09/2286 від 22 серпня 2007 року про повне погашення заборгованості за кредитом від 29 травня 2007 № 1539-н, позичальник ОСОБА_1 в цей же день продала вищевказану квартиру ОСОБА_6 за 697 102 грн., що підтверджено договором купівлі - продажу від 21 серпня 2007 року. Згодом, 01 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 звернулась до банку з заявою щодо переоформлення заборгованості за кредитним договором №1539-н позичальника ОСОБА_1 на своє ім`я, оскільки вона ( ОСОБА_7 ) погасила замість неї заборгованість за кредитним договором №1538-н, який був укладений з нею ( ОСОБА_3 ). З аналогічною заявою до банку, 01 жовтня 2010 року звернулась ОСОБА_1 , на яку 11 листопада 2011 року банком надано відповідь про відмову у переоформленні заборгованості за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 , оскільки переоформлення кредиту можливо лише шляхом рефінансування кредиту (т.1 а.с.134-136).

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2016 року банк направив ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі у 30-денний строк з дня відправлення листа. Вказана вимога отримана відповідачем ОСОБА_1 22 серпня 2016 року, проте залишена без уваги та без задоволення (т.1 а.с. 18-19).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що за кредитним договором № № 1539-н від 29 травня 2007 року банк 03 березня 2011 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №2/1519/4143/11).

За даними інформації ЄДРСР рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2013 року, за кредитним договором № 1539-н від 29 травня 2007 року, укладеним з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 018 963,15 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м., шляхом проведення ПАТ «Державний ощадний банк України» продажу як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц.

Так, за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2012 року, сума заборгованості складала 128 039,40 доларів США, з яких:

-прострочена заборгованість за кредитом - 11 676,00 доларів США;

-залишок заборгованості за кредитом - 81 843,52 доларів США;

-борг по відсоткам - 26 185,61 доларів США;

-заборгованість за пенею по кредиту - 2 573,50 доларів США;

-заборгованість за пенею по відсоткам - 5 760,77 доларів США.

Таким чином, звернувшись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, тобто на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші нарахування (зокрема, комісійну винагороду за супровід кредиту, пеню) за кредитом припинилось.

З огляду на наданий банком розрахунок заборгованості та наявне судове рішення від 10 жовтня 2012 року, що набрало законної сили, колегія судів прийшла до висновку, що стягненню підлягає лише заборгованість за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року в загальному розмірі станом на 03 березня 2011 року - 119 705,13 доларів США, з яких:

- прострочений основний борг по кредиту в сумі 93 519,52 доларів США;

- строкові проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2007 року по 03 березня 2011 рік в сумі 26 185,61 доларів США.

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо ненадання банком доказів за яким саме кредитом здійснювалось погашення заборгованості спростовуються наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про сплату коштів саме платником ОСОБА_3 на виконання умов кредитного договору, у тому числі про дострокове погашення кредиту (т.1 а.с.209-211). При цьому прізвище,ім`я та по-батькові ОСОБА_1 у зазначених квитанціях не вказано.

Крім того, заява ОСОБА_1 від 20 травня 2017 року до банку про реструктуризацію боргу свідчить про те, що остання визнала заборгованість за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року, укладеного банком з нею (т.1 а.с.97). У відповідь на її заяву, банк відмовив ОСОБА_1 у реструктуризації боргу та просив погасити наявну заборгованість за кредитним договором (т.1 а.с.96).

Таким чином, ОСОБА_1 визнала зобов`язання за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року, укладеним між банком та нею, та погодилась з сумою боргу, яка існувала за вказаним кредитним договором.

Вимоги банку щодо стягнення заборгованості в солідарному порядку з боржника та поручителя не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За вимогами розділу 4 договору поруки від 29 травня 2007 року, укладеного між банком та поручителем ОСОБА_2 , порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором про іпотечний кредит № 1539-н від 29 травня 2007 року, а також якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору не пред`явить вимоги до поручителя (т.1 а.с.16-17).

Однак, звернувшись 19 січня 2017 року до суду з даним позовом до поручителя ОСОБА_2 , банк не звернув увагу на вищезазначені вимоги законодавства. З огляду на те, що банк реалізував своє право на дострокове повернення кредиту та звернувся із відповідним позовом до суду ще 03 березня 2011 року, чим змінив строк виконання договору, що підтверджено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 жовтня 2012 року, кредитор не скористався своїм правом у встановлений ч.4 ст.559 ЦК України строк протягом шести місяців звернутися до суду з вимогами до поручителя ОСОБА_8 про стягнення заборгованості. Тому договір поруки від 29 травня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_9 , є припиненим, у зв`язку з чим у позові банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_8 слід відмовити.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Банком заявлені вимоги про стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 28 грудня 2013 року по 28 грудня 2016 року у розмірі 8 416,76 доларів США (еквівалент 224 312,29 грн.), які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Висновки суду про те, що заборгованість за кредитному договору №1539-н від 29 травня 2007 року погашена, що підтверджено листом банку від 22 серпня 2007 року за № 24-09/2286 є необґрунтованими, оскільки спростовуються вищевказаними доказами та діями ОСОБА_1 , яка визнавала борг в заявах до банку, просила про його реструктуризацію (т.1 а.с.96-97).

Крім того підтверджено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2012 року, яким встановлено заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 128 039,40 доларів США (1 018 963,15 грн.).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі та обставини справи, що призвело до помилкового ухвалення судового рішення про відмову у позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову банку.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ощадбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у загальному розмірі 100 492,25 грн., а саме:

- за подачу позову - у розмірі 47 852,98 грн., з огляду на таке. Розмір позовних вимог (100%) становить 258 470,84 доларів США (258 031,84 доларів США + 12 067,73 грн.). Судом задоволено вимогу у розмірі 119 709,13 доларів США, що становить 46,31 % від заявлених 100% вимог. Тому 46,31 % від сплаченого банком судового збору за подачу позову у розмірі 103 331,84 грн. (т.1 а.с.1) складає 47 852,98 грн. (103 331,84 х 46,31 % / 100%);

- за подачу апеляційної скарги у розмірі 52 638,27 грн., з огляду на таке. Банком сплачено судовий збір у розмірі 113 665,02 грн. (т.1 а.с.147). Тому 46,31 % від сплаченого банком судового збору складає 52 638,27 грн. (113 665,02 х 46,31% / 100%).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором №1539-н від 29 травня 2007 року в загальному розміру станом на 03 березня 2011 року в розмірі 119 705,13 доларів США (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ять доларів США тринадцять центів), з яких:

- прострочений основний борг по кредиту в сумі 93 519,52 доларів США (дев`яносто три тисячі п`ятсот дев`ятнадцять доларів США п`ятдесят два центи);

- прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2007 року по 03 березня 2011 рік в сумі 26 185,61 доларів США (двадцять шість тисяч сто вісімдесят п`ять доларів США шістдесят один цент).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» () судовий збір за подачу позову у розмірі 47 852,98 грн. (сорок сім тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні дев`яносто вісім копійок) та за подачу апеляційної скарги в сумі 52 638,27 грн. (п`ятдесят дві тисячі шістсот тридцять вісім двадцять сім копійок), а всього в сумі 100 492,25 грн. (сто тисяч чотириста дев`яносто дві гривні двадцять п`ять копійок).

В іншій частині позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков