Справа № 209/1399/18
Провадження № 2/209/399/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Шаповал І.Л.,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - Медведєвої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 500615523 від 06 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 500615523 від 06 вересня 2017 року в розмірі 66276,96 грн., яка складається з наступного: 49588,00 грн.- заборгованість за кредитом, 4288,98 заборгованість за відсотками, 9600,00 грн. пеня, 2800,00 грн. штраф, а також 1762 грн. сплаченого судового збору.

На обґрунтування позову зазначено, що 06 вересня 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» та відповідач ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту № 500615523. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в сумі 49588,00 грн. на строк з 06 вересня 2017 року по 07 вересня 2021 року, а відповідач зобов`язується в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком № 1 до договору Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 49588,00 грн. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 07 травня 2018 року має прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 66276,96 грн., яка складається з наступного: 49588,00 грн.- заборгованість за кредитом, 4288,98 заборгованість за відсотками, 9600,00 грн. пеня, 2800,00 грн. штраф за останні 12 місяців. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких взятих на себе зобов`язань , встановлених договором, у томі числі у разі затримання сплати частини кредиту та процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту. Відповідачу була направлена вимога про усунення порушення, але на дату подання позову вимога відповідачем не виконана. Таким чином, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_2 Вячеславович звернувся до суду із зустрічним позовом та, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 145-148), просить суд визнати недійсною угоду про надання особистого кредиту № 500615523 від 06.09.2017 року на суму 49 588,00 грн, укладену між ним та Акціонерним товариством «Альфа-Банк»; відмовити в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500615523 від 06.09.2017 року за безпідставністю, стягнути з АТ «Альфа-Банк» на його користь витрати за надання професійної правничої допомоги адвокатом в розмірі 5000,00 грн.

На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що він був клієнтом АТ «Альфа банк» багато років, і за цей період часу у нього були відкриті депозитні, карткові рахунки, а також поточний рахунок фізичної особи. У зв`язку з цим, унього була повна довіра до вказаного банку. Так як він мав гарну репутацію в банку та відповідний статус, як запевнив його менеджер банку, йому було запропоновано пластикову картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом. Він пояснив менеджеру, що він не має потреби в кредитних коштах, на що менеджер банку пояснив, що відсотки за цим кредитом починають нараховуватись лише тільки після активації даної кредитної карти та зняття із неї готівки. А тому, якщо він не буде користуватись кредитною карткою, то нічого сплачувати не потрібно, а раптом якщо йому коли-небудь знадобляться кошти, він зможе скористатися виданою кредитною карткою. Пропозиція менеджера банка здалась йому переконливою і 06.09.2017 року він отримав в АТ «Альфа Банку» кредитну картку № НОМЕР_1 з відновлювальною кредитною лінією в сумі 200 тис. грн. та уклав договір від 06.09.2017 року, за якою відсотки нараховуються з моменту зняття коштів, що підтверджується копією акцепту пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії 06.09.2017 року на суму 200 000,00 грн. та копією паспорту про надання споживчого кредиту на цю суму. Умови кредиту йому були пояснені співробітником банку в усній формі. Після чого йому було надано банком для підпису дуже великий пакет документів, надрукований дрібним шрифтом. Повністю довіряючи менеджеру банку, який усно роз`яснив умови кредитування, він підписав весь пакет документів. Крім того, ним було підписаний в цей же день, тобто 06.09.2017 року і акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту №500615523 з прив`язкою до цієї ж пластикової кредитної картки № 9845. Таким чином, в один день ним було підписано два договори від 06.09.2017 року з прив`язкою до однієї карти № 9845.

20.09.2018 року він отримав заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.09.2018 року у справі №209/1399/18 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500615523 від 06.09.2017 року в розмірі 66 2275,96 грн, яка складається з суми основної заборгованості та процентів і штрафів.

Він звернувся до суду із цим зустрічним позовом та просить визнати правочин, а саме кредитний договір про надання особистого кредиту №500615523 від 06.09.2017 року недійсним з наступних підстав. Співробітник відповідача при наданні консультаційних послуг, запевнив його, що йому буде оформлена кредитна картка з відновлювальною кредитною лінією в сумі 200 тис. грн., за якою відсотки нараховуються тільки з моменту зняття коштів. Крім того, як запевнив його співробітник банку, проценти та послуги банку за розрахункове-касове обслуговування будуть стягнуті лише за фактом користування пластиковою карткою та зняття з неї грошових коштів. Сприймаючи відповідача (разом зі всіма його представниками та співробітниками), як професійного та порядного надавача послуг на фінансовому ринку України, він пішов на укладання кредитного договору з банком на його умовах, вважаючи, що сторони правочину не порушують закону та діють у повній відповідності до чинного законодавства України.

Проте, 20.09.2018 року із заочного рішення суду він дізнався про існування заборгованості за кредитним договором № 500615523 від 06.09.2017 року в розмірі 66 2275,96 грн., хоча він взагалі не брав кошти з кредитної картки, отриманої за обома кредитними договорами, яка навіть не була активована. Після чого він зрозумів, що з боку банку був здійснений недобросовісний продаж фінансових послуг, а відповідач не повідомив та не розтлумачив йому, як споживачу, що йому надається пластикова картка і він повинний сплачувати відсотки та оплачувати послуги банку, які йому фактично не надавалися. Згідно п. 1 договору про надання особистого кредиту №500615523 від 06.09.2017 року тип кредиту кредит готівкою, що підтверджується його копією. Згідно паспорту споживчого кредиту за цим договором визначено спосіб та строк надання кредиту безготівковий та без надання послуг страховика, що підтверджується його копією. Ці розбіжності в документах свідчать про те, що укладений договір про надання йому особистого кредиту №500615523 від 06.09.2017 року є недійсним. Він не отримував від відповідача грошові кошти готівкою, що підтверджується випискою по особовим рахункам за період з 06.09.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка додана до позовної заяви банку. Із цієї виписки вбачається факт зарахування на внутрішній банківський рахунок № НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 49 588,00 грн. і що банк самостійно списував та зараховував на свої рахунки з цієї суми грошові кошти, не зважаючи на те, що він взагалі не користувався грошовими коштами банку, і цей факт відповідачем не оспорюється. Згідно виписки з рахунка приватного клієнта № /1203 за період з 06.09.2017 року до 03.12.2018 року з його карткового рахунка була знята комісія за обслуговування неактивного карткового рахунка за період з 06.09.2017 року до 03.12.2018 року в сумі 450 грн., яка не передбачена кредитним договором, але послуги, які не передбачені кредитним договором, не можуть стягуватися.

Згідно із п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті Призначення платежу якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Отже наведеними нормами права передбачено можливість здійснювати списання іншої заборгованості, яка може виникнути у клієнта перед банком, в національній та/або іноземній валютах, в сумі, необхідній для сплати послуг та/або відшкодування витрат банку. Тому вважає, що банк має можливість списати основну суму кредиту, яку він не отримував у розмірі 49 588,00 грн, яка перебуває на рахунку.

Банк вимагає від нього сплати комісії у розмірі 9600 грн., але згідно додатку №1 до спірного кредитного договору, це послуги за розрахунково-касове обслуговування (1200 грн. х 8міс.= 9600грн.), які йому фактично не були надані, і докази їх надання в матеріалах справи відсутні. Він не використовував видану йому пластикову карту, грошей не знімав.

Банк не повідомляв йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, не надавав виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено ЗУ «Про споживче кредитування», іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Посилаючись на п. 11 ч. 1 ст. 1, ст. 11, п.2 ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п. пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, ст. 1 (п. 1.27 ) Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III, статті 203, 213, 215, 627, 638, 1054 ЦК України, вважає, що за відсутності факту користування з його боку кредитними коштами кредитний договір про надання йому особистого кредиту №500615523 від 06.09.2017 року є недійсним, як такий, що укладений з порушенням вимог ст. ст. 203 та 215 ЦК України, а також з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів з використанням нечесної підприємницької практики.

12 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було ухвалено заочне рішення про задоволення позову, яке, за заявою відповідача, було скасоване ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року, а справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У зв`язку із поданими відповідачем ОСОБА_1 запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та зустрічним позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору № 500615523 від 06 вересня 2017 року недійним, ухвалою суду від 11 січня 2019 року постановлено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , а розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

За клопотанням позивача за зустрічним позовом від АТ «Альфа-Банк» витребувані належним чином завірені копії документів кредитної справи за угодою № 500615523 від 06 вересня 2017 року на суму 40588,00 грн., укладеною між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк», а саме: . копія оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06 вересня 2017 року; копія акцепту пропозиції на укладення Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06 вересня 2017 року; копія меморіального ордеру № 14088 від 07 вересня 2017 року.

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та справи призначена до судового розгляду.

Під час підготовчого провадження ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву АТ «Альфа-Банк» (а.с. 109-111), де зазначив, що між ним та банком дійсно була укладена угода про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року, відповідно до якої він зобов`язався повертати кредит в сумі 49588,00 грн., проценти за користування кредитом, неустойку на умовах, передбачених графіком, строк закінчення договору до 07 вересня 2021 року. Згідно п.1 акцепту пропозиції укладення угоди про надання особистого кредиту, тип кредиту було визначено як кредит готівкою. Але зобов`язання за цим кредитом у нього не виникли у зв`язку з тим, що він не отримував кредитні кошти у розмірі 49588,00 грн., взагалі не користувався цими кредитними коштами, навіть не вставляв платіжку картку до банкомату з веденням пін-коду. Тому у нього відсутня відповідальність у вигляді повернення вказаних кредитних коштів, сплати процентів та неустойки. Банк у позові вказує, що він скористався кредитними коштами, але належним чином не виконує свої зобов`язання за угодою про надання особистого кредиту. Проте, банком не надані докази на підтвердження зняття ним коштів з карткового рахунку. Згідно паспорту споживчого кредиту за цим договором, виданого йому 06 вересня 2017 року, визначено спосіб та строк надання кредиту безготівковий та без надання послуг страховика, що підтверджується його копією. Він ніякої готівки від банку не отримував, що підтверджується випискою по особовим рахункам за період з 06 вересня 2017 року по 07 травня 2018 року, і згідно цієї виписки грошові кошти у розмірі 49588,00 грн. були зараховані на внутрішній банківський рахунок № НОМЕР_3 . Банк самостійно списував та зараховував на свої рахунки з цієї суми грошові кошти, в той час як він не користувався коштами банку, що не оспорюється самим банком. Доказами того, що він не користувався коштами банку є неактивована ним кредитна картка та пін-код до неї. Банк має повну можливість повернути свої кошти у розмірі 49558,00 грн., якщо вони обліковуються на його картковому рахунку. Зазначене вказує на те, що банк йому, як клієнту, кошти не передавав. Шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. Обов`язок поверти кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншими способом кредитних коштів. У своєму позові банк навіть не наводить посилань на той факт, що він дійсно отримав гроші готівкою або іншим чином використав кошти банку та не надав доказів цього. Отже банк не підтверджує факт отримання ним кредитних коштів. Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості та укладення кредитного договору, оскільки не підтверджується іншими доказами. Він не використовував надану йому пластикову картку та грошей не знімав. Оскільки банком не доведено факт користування кредитними грошовими коштами, у задоволенні позову АТ «Альфа Банк» необхідно відмовити.

АТ «Альфа Банк» надав відповідь на відзив відповідача за первісним позовом (а.с. 91, 114), де зазначив, що згідно п. 7.1 оферти на укладення угод та про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року та п. 7.1 акцепту на укладення угод та про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року, днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку. Пунктом 7 угод передбачено, що кредит надається шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 9845. Підтвердженням факту надання кредиту є виписки по особовим рахункам, що долучаються до справи. Кредит було надано відповідачу 07 вересня 2017 року. Згідно умов оферти на укладення угод та про надання особистого кредиту№ 500615523 від 06 вересня 2017 року, акцепту на укладення угод про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року подальше використання грошових коштів з рахунку№ НОМЕР_1 не є предметом доказування чи інтересу з боку позивача. Таким чином, відповідач плутає фактичні обставини правовідносин кредит є наданим у момент перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1 - 07 вересня 2017 року, а не з моменту зняття грошових коштів відповідачем з цього рахунку на будь-які потреби. Відповідачу кредит надано у повній відповідності до умов оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту, акцепту на укладення угоди про надання особистого кредиту шляхом його перерахування на рахунок № НОМЕР_1 в сумі 38500,00 грн. Із суми 49588,00 грн. за умовами п. 7 оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту, акцепту на укладення угоди про надання особистого кредиту 11088.00 грн. було перераховано в рахунок оплати страхового платежу.

АТ «Альфа Банк» надав відзив на уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 116-122) з аналогічними поясненнями, що були викладені у відповіді на відзив ОСОБА_1 за первісним позовом. Крім того, у відзиві додатково зазначено, що банком надається меморіальний ордер №14088 від 07.09.2017 року. Щодо вимоги ОСОБА_1 про необхідність витребування у АТ «АльфаБанк» заяви про відкриття поточного рахунку для отримання кредитних коштів, то звертають увагу на те, що ОСОБА_4 звернувся до банку із офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06.09.2017 року, у пункті 2 якої було вказано: «Пропоную Банку відкрити мені рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня..». Цей пункт містить й акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06.09.2017 року. Посилається на постанову Судової палати у цивільних справах ВСУ від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, де вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, а досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. .

Також відповідач за зустрічним позовом звертає увагу на Постанову Верховного суду України від 24 вересня 2018 року по справі № 83/3343/16, провадження № 61-15077св18, де зазначено: «Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі, та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. -Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Кредитний договір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору. Таким чином, посилання позивача на неотримання грошей не може бути підставою для визнання оспорюваного договору кредиту недійсним».

Щодо «порушення» положень Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач, посилаючись на ст. 11 цього Закону зазначає, що 06.09.2017 року між сторонами підписано додаток №1 до угоди про надання кредиту №500615523 Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Таким чином, у додатку №1 до кредитного договору докладно розписано графік платежів та сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, тому немає підстав вважати, що договір чи окремі його пункти не відповідають Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 не відмовлявся від одержання кредиту на умовах зазначених в договорі та додатку до нього, що з огляду на вимоги ч. 1 ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Також позивач за зустрічним позовом не вказав жодної несправедливої умови, що передбачена кредитним договором, і не заперечував свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов даного кредитного договору на момент його укладення. Підстав вважати, що умови договору суперечать Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства не має.

ОСОБА_1 також не використав свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, на що мав право згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», і жодної заяви на протязі даного строку до ПАТ «Альфа-Банк» не надходило.

Як на правові підстави обґрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву, відповідача посилається на статті 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 1054, 626, 627, 638, 203, 215, 230 ЦК України, постанову Верхового суду України від 01 серпня 2018 року по справі № 445/1011/17, вважає доводи ОСОБА_1 безпідставними та просять відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив забезпечити проведення судового засідання 04 червня 2019 року у режимі відеоконференції, а у разі незадоволення цього клопотання розглядати справу в цілому без присутності позивача на підставі наявних доказів та матеріалів.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але з`явився його представник ОСОБА_5 .

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 .

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - Медведєва Л.В. у вступному слові первісний позов АТ «Альфа Банк» не визнала, просила відмовити в його задоволенні, стисло виклала позовні вимоги ОСОБА_1 та просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні відзиву на первісний позов та обґрунтуванню зустрічного позову. Також пояснила, що представник банка при укладенні угоди не роз`яснив ОСОБА_1 умови надання кредиту, а саме те, що з нього будуть зніматися гроші на обслуговування картки, що в день підписання договору будуть зняті кошти на страховку. При укладенні договору ОСОБА_1 працівником банку було запропоновано укласти одразу декілька договорів, а картка була видана одна. 06 вересня 2017 року ОСОБА_1 підписав з банком два договори, один на 200000 грн., а інший на 49588 грн. У договорі на 49588 грн. було вказано, що кошти видаються готівкою, а в паспорті споживчого кредиту було вказано, що кредит є безготівковим. Підписуючи угоду, ОСОБА_1 вважав, що проценти за користування кредитними коштами будуть нараховуватися тільки при реальному отриманні ним коштів з картки банку. Він не користувався цими кредитними коштами ні в сумі 200000 грн., ні в сумі 49588 грн., не активував картку. ОСОБА_1 є приватним підприємцем і думав, що йому в майбутньому можуть стати потрібні грошові кошти. Він підписав страховий договір, але не знав, що гроші за цим договором одразу ж будуть списані з нього. Воля ОСОБА_1 була направлена на отримання таких кредитів, за якими він повинний буде сплачувати проценти та повертати тіло кредиту після того, як реально розпорядиться кредитними коштами, активує кредитну картку. Він підписав оспорювану угоду в результаті помилки, оскільки йому не була надана повна інформація про умови кредиту. Як би йому була надана інформація про те, що він одразу після укладення договору повинний буде сплачувати відсотки, комісію та страховку за кредитом, навіть, якщо він не буде використовувати кредитні кошти, ОСОБА_1 не підписав би цей кредитний договір. Крім того, банк не надсилав йому ніякі розрахунки, інформацію про списання коштів, вимоги про повернення кредиту, а одразу ж звернувся до суду про стягнення заборгованості. Оскільки ОСОБА_1 не отримував кредитні кошти і не розпоряджався ними, а всі кошти залишилися в банку, який самостійно розпоряджався цими коштами, то при визнанні недійсним укладеного договору не може бути застосована реституція. Банк самостійно списав з рахунку страховий внесок в розмірі 11000 грн. із запропонованих 49588 грн. кредитних коштів. Також банк самостійно списував інші платежі. Вважає, що страхова компанія, від імені якої було уклдаено договір страхування, відноситься до структури банку АТ «Альфа Банк».

Вислухавши представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позов ОСОБА_1 Медведєву Л.В., встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов необхідно задовольнити.

Судом встановлено, що 06 вересня 2017 року Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) була підписана угода про надання особистого кредиту № 500615523. Оферта та укладення угоди про надання особистого кредиту та Акцепт пропозиції на укладення угоди про надання особистого кредиту склали єдиний документ - Угоду про надання особистого кредиту (а.с. 182-188).

Як зазначено, в угоді про надання особистого кредиту відповідачу надавався особистий кредит на умовах продукту «Персональний кредит», а саме: тип кредиту кредит готівкою, сума кредиту, валюта кредиту 49588,00 грн., процента ставка за користування кредитом - 12,99%, тип процентної ставки - фіксована. У пункті 7 Угоди було вказано, що кредит надається позичальнику: для власних (особистих) потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів в розмірі 38500 грн., для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 23 від 06 вересня 2017 року, шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа Страхування» № НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів в розмірі 11088,00 грн.

Днем надання кредиту вважається день списання кредитних коштів з позичкового рахунку банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані у пункті 7 цієї Оферти на укладення угоди про надання кредиту (п. 7.1 Оферти).

Проте, як зазначив ОСОБА_1 у своїй зустрічній позовній заяви та у відзиві на позов АТ «Альфа Банк», він тривалий час користувався послугами АТ «Альфа Банк», довіряв цьому банку і тому погодився на пропозицію менеджера банку отримати пластикову картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом, хоча не мав на той час потреби у грошових коштах, оскільки менеджер банку його запевнив, що відсотки за цим кредитом будуть нараховуватися лише тільки після активації даної кредитної карти та зняття із неї готівки. А тому, якщо він не буде користуватись кредитною карткою, то нічого сплачувати не потрібно.

Те, що ОСОБА_1 саме так розумів умови кредитного договору і не мав наміру одразу ж отримати від банку за цим договором готівкові гроші, а бажав мати кредитну карту, з якої у випадку необхідності він зможе зняти кредитні кошти, а потім повертати тіло кредиту та відсотки за фактичний час користування ними, свідчить те, що до моменту звернення банку до суду і до теперішнього часу ОСОБА_1 отриману від банку карту не активував, грошові кошти з неї не знімав і не витрачав їх будь-яким іншим способом.

Згідно наданої АТ «Альфа-Банк» виписки з рахунка приватного клієнта № /1203 (а.с. 68-71), за період з 06 вересня 2017 року до 03 грудня 2018 року із відкритого ОСОБА_1 в АТ «Альфа Банк» рахунку знімалася лише комісія за обслуговування неактивного карткового рахунку.

Суд не має підстав не довіряти вказаним виществердженням ОСОБА_1 про те, що він помилявся щодо умов кредиту, взагалі не знав про те, що страховий платіж буде відрахований одразу ж після укладення кредитної угоди, а проценти та комісія будуть нараховуватися від дня підписання договору, бо наданими банком кредитними коштами він взагалі не користувався.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 також підтвердила, що ОСОБА_1 підписав оспорювану угоду в результаті помилки, оскільки йому не була надана повна інформація про умови кредиту. Як би йому була надана інформація про те, що він одразу після укладення договору повинний буде сплачувати відсотки, комісію та страховку за кредитом, навіть, якщо він не буде використовувати кредитні кошти, ОСОБА_1 не підписав би цей кредитний договір. Воля ОСОБА_1 була направлена на отримання таких кредитів, за якими він повинний буде сплачувати проценти та повертати тіло кредиту після того, як реально розпорядиться кредитними коштами, активувавши кредитну картку. У договорі на 49588 грн. було вказано, що кошти видаються готівкою, а в паспорті споживчого кредиту було вказано, що кредит є безготівковим.

Дійсно, як вбачається із паспорту споживчого кредиту (а.с. 188), кредит надавався ОСОБА_1 на споживчі потреби шляхом кредитування рахунку безготівковим шляхом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), відповідно до п. 2 ч.1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є істотною умовою договору про споживчий кредит.

Суд вважає, що ОСОБА_1 дійсно помилявся щодо умов укладеного ним договору, бо готівкові кредитні кошти 07 вересня 2019 року він особисто не отримував і йому не було відомо про зарахування цих кредитних коштів на розрахунковий рахунок, що був відкритий йому в АТ «Альфа Банк». Він взагалі не користувався цими коштами.

Згідно ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Про те, що ОСОБА_1 має заборгованість за укладеним кредитним договором, при тому, що він не активував картку і не користувався кредитними коштами, він дізнався лише після ухвалення судом заочного рішення за позовом АТ «Альфа Банк» до нього про стягнення заборгованості, з яким банк звернувся до суду 16 травня 2018 року.

До цього часу банк не повідомляв ОСОБА_1 про існування заборгованості та про те, що він порушує умови кредитного договору.

Згідно ч.1 та 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 06 вересня 2008 року, що був укладений між сторонами, банк надав ОСОБА_1 кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця);

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Враховуючи вказані вище вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що банк, який надавав ОСОБА_1 банківський продукт повинний був надати повну інформацію про умови кредитування, роз`яснити порядок надання кредиту, списання страхового платежу, комісій та відсотків, а позичальник, у свою чергу, під час отримання послуг банку мав право на належну якість продукції та обслуговування з боку банка та необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент.

Проте, суд вважає, що АТ «Альфа Банк» не надав ОСОБА_1 всю необхідну інформацію щодо свого банківського продукту, внаслідок чого позичальник при укладенні кредитного договору помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні угоди було спрямоване не на отримання одразу всієї суми кредитних грошових коштів, а на отримання кредитної картки, якою він зможе користуватися лише тоді, коли йому будуть необхідні грошові кошти.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 при підписанні угоди про надання особистого кредиту № 500615523 від 06.09.2017 року на суму 49 588,00 грн, яка була укладена між ним та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», помилився щодо обставин, які мають істотне значення через ненадання йому банком всієї необхідної інформації, або надангня йому інформації таким чином, що він не сприймав її правильно, а тому вказаний правочин є недійним.

Суд не приймає до уваги доводи АТ «Альфа Банк» відносно того, що ОСОБА_1 07 вересня 2017 року був наданий кредит готівкою, і позичальник був належним чином проінформований про умови кредитування, порядок надання грошових коштів, оскільки такі доводи банку спростовуються наданими доказами про те, що ОСОБА_1 не активував кредитну карту та не користувався кредитними коштами.

Оскільки суд визнає оспорюваний правочин недійним, до нього необхідно застосувати правові наслідки його недійсності.

Так, частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Судом встановлено, що кредитні кошти за угодою про надання особистого кредиту № 500615523 від 06.09.2017 року були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_5 ОСОБА_1 у АТ «Альфа Банк» та до теперішнього часу знаходяться на вказаному рахунку, оскільки ОСОБА_1 не використовував надані банком кошти. АТ «Альфа Банк» лише самостійно списував з цього рахунку на свою користь комісійні доходи по ПК фізичних осіб за обслуговування неактивного рахунку, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою за період з 06 вересня 2017 року по 08 травня 2019 року (а.с. 203), а також списав з цього рахунку страховий платіж в сумі 11088,00 грн., шляхом безготівкового перерахування на рахунок ПрАТ «СК Альфа Страхування» № НОМЕР_4 , відкритий в ПАТ «Альфа Банк», що підтверджується випискою по особовим рахункам (а.с. 68-71).

Отже всі перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_5 грошові кошти залишилися в АТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 ними не користувався. Таким чином, в порядку застосування правових наслідків у зв`язку з визнанням недійним вказаного вище правочину, необхідно повернути АТ «Альфа банк» грошові кошти, які були перераховані за угодою про надання особистого кредиту № 500615523 від 06.09.2017 року на картковий рахунок № НОМЕР_5 ОСОБА_1 у АТ «Альфа Банк».

У зв`язку з тим, що суд визнає недійсною угоду про надання особистого кредиту № 500615523 від 06.09.2017 року, укладену між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», то відсутні підстави для задоволення позову АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цією угодою.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 500615523 від 06 вересня 2017 року.

Визнати недійною угоду про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року на суму 49588,00 грн., укладену між ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», .

Повернути Акціонерному товариству «Альфа-Банк» грошові кошти, які були перераховані за угодою про надання особистого кредиту № 500615523 від 06 вересня 2017 року на картковий рахунок № НОМЕР_5 ОСОБА_1 та знаходяться на вказаному рахунку.

Повне рішення складено 19 червня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.