Провадження № 22-ц/812/1163/19
У х в а л а

20 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Шаманської Н.О., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року позов задоволено.

8 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене судове рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, яка містить і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 14 червня 2019 року апеляційна скарга залишена без руху до надходження матеріалів справи, які надійшли до суду 19 червня 2019 року.

Проте, апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою не може бути відкрито, виходячи з наступного.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2017 року судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 ЦПК України, який був чинним на час постановлення оскаржуваного рішення, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалено 27 березня 2013 року. ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи, неодноразово отримував судові повістки, брав участь у судових засіданнях (а.с. 70,72,75,90). Крім того, у судовому засіданні 19 лютого 2013 року визнавав позов, що вбачається з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання (а.с.55,90).

Зазначене свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи.

Ч.3 ст. 3 ЦПК України в чинній редакції визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Керуючись ст. ст. 357,358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Шаманська