Справа № 457/603/18 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/3089/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Львів

Справа № 457/603/18

Провадження № 22ц/811/3089/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Трускавецького міського суду Львівської області, ухвалене у м. Трускавці від 15 листопада 2018 року (суддя Грицьків В.Т.)

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., органу опіки і піклування Трускавецького міськвиконкому у Львівській області, про визнання недійсним договору дарування,-

встановив:

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійсним договору дарування. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті залишилася квартира у АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві приватної власності. Спадкоємцями квартири є він та його брат ОСОБА_4 - відповідач по справі. Вказує, що він (позивач) є інвалідом першої групи і згідно рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 1 лютого 2007 року його було визнано недієздатним та призначено ОСОБА_4 його опікуном. Рішеннями цього суду від 30 квітня 2014 року та 1 лютого 2007 року про визнання його ( ОСОБА_1 ) недієздатним та призначення ОСОБА_4 опікуном скасовано та поновлено його цивільну дієздатність. Зазначає, що після смерті матері та поновлення дієздатності він звернувся до суду з заявою про продовження строку на прийняття спадщини, де в процесі розгляду справи йому стало відомо, що його покійна мати подарувала квартиру відповідачу. Вважає, що договір складений без волі матері, яка на час його складення була хворою особою, вона майже не пересувалася по квартирі. Укладення договору відбулося в квартирі матері, а не в нотаріальній конторі, про що не зазначено в оспорюваному договорі. Просив позов задоволити.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 15 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає його незаконним та необґрунтованим, таким що порушує його законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Стверджує, що договір суперечить його інтересам як недієздатного згідно з ч. 6 ст. 203 ЦК України. Вказує, що він доглядав за мамою перед її смертю. Вважає договір дарування квартири АДРЕСА_1 незаконно укладеним, оскільки при посвідченні даного договору нотаріусом не враховано, що він (позивач) був недієздатним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлено, що 30 липня 2013 року укладено договір дарування. За умовами цього договору ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., зареєстровано в реєстрі за №872. Спірна квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданного 25 січня 1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25 січня 1995 року за № 1319.

Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування від 30 липня 2013 року, копією свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 1995 року.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 717 цього Кодексу, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 20 березня 2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.І., про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 липня 2013 року з підстав укладення даного договору під впливом обману. Рішення суду набрало законної сили 23 травня 2016 року.

Згідно висновоку судово-психіатричної експертизи № 46 від 27 січня 2016 року, на час укладання договору дарування ОСОБА_5 тяжким психічним розладом чи стійким хронічним психічним розладом не страждала, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними .

На підставі встановленого, судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи позивача про те, що договір дарування складений без волі матері, оскільки вона була хворою особою та не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Зі змісту оспорюваного договору (п.10) вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз`яснено сторонам умови укладення договору (ст.ст.182,717,720,722,727,728 ЦК України) момент набуття права власності на предмет договору (ст.334 цього Кодексу), ст.ст. 57, 60-74 СК України. Сторонами в договорі засвідчено, що такий не носить фіктивний характер та не є удаваним і не вчинений під впливом тяжкої обставини, помилки, обману чи насильства.

Нотаріусом під час укладення даного договору перевірено дієздатність осіб.

Оспорюваний договір дарування нотаріусом виготовлено у приміщенні нотаріальної контори, а дарувальник його підписувала у своїй квартирі, також текст договору нотаріус зачитувала дарувальнику, однак записи про це в договорі відсутні.

Згідно із ч. 3 глави 1 Наказу № 296/5 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (вдома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами).

Згідно із ч. 6 глави 9 зазначеного Наказу, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Перелічені вище порушення, допущені нотаріусом при оформленні та посвідченні договору дарування квартири, згідно ст. 203 ЦК України - не є підставою визнання договору недійсним.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суб`єктивне право на житло - це можливість людини і громадянина мати житло у власності чи одержати його за договором найму з державного чи громадського фонду, користуватися житлом та вимагати від зобов`язаних суб`єктів забезпечення реалізації цього права у повному обсязі.

Встановлено, що спірна квартира належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на житло, виданого 25 січня 1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, право власності на яку зареєстроване в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25 січня 1995 року.

Згідно довідки КП «Трускавецьжитло» від 22 липня 2013 року ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 одна.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Згідно із ст. 317 цього Кодексу, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно довідки ГУ ДМС України у Львівській області № 15246 від 11 серпня 2007 року ОСОБА_1 зареєстрований з 22 серпня 1978 року за адресою: АДРЕСА_2 разом із членами його сім`ї.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач не мав жодних прав на квартиру АДРЕСА_1 на момент укладення договору дарування від 30 липня 2013 року, оскільки право власності на квартиру було оформлене на ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на житло, виданного 25 січня 1995 року відділом приватизації державного житлового фонду при Трускавецькому міськвиконкомі за №48, та зареєстровано в Дрогобицькому міжміському бюро технічної інвентаризації 25 січня 1995 року.

Докази того, що на момент укладення договору дарування 30 липня 2013 року ОСОБА_5 позивач мав право володіння, користування чи розпорядження спірною квартирою відсутні.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2019 року.

Головуючий

Судді