Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/893/18

номер провадження 2/695/101/19

18 червня 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», про визнання іпотеки припиненою та усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» про визнання іпотеки припиненою та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №Z024 від 25.07.2007 року, відповідно до умов якого позичальнику надавався кредит в сумі 20000.0 дол. США строком до 24.07.2012 року. Того ж дня між відповідачем по справі та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №Z025 від 25.07.2007 року, відповідно до умов якого позичальнику надавався кредит в сумі 50000.0 дол. США строком до 24.07.2012 року.

У забезпечення виконання зобов`язань позичальників, за двома вище зазначеними кредитними договорами позивач передав відповідачу в іпотеку за іпотечним договором № Z024/Z1 від 25.07.2007 року, який посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі №5337, нежиле приміщення, загальною площею 650,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня нотаріус наклав заборону на відчуження майна, зазначеного в договорі іпотеки.

Позивач наполягає, що в подальшому банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї та ОСОБА_2 заборгованості за вказаними зобов`язаннями та отримав відповідні судові рішення на свою користь. 20.11.2013р. між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2 була укладена Мирова угода, яка була визнана ухвалою від 18.02.2014 р. Шосткинського міськрайсуду Сумської області. Відповідно до цієї Мирової угоди сторони домовились, що ОСОБА_2 зобов`язується погасити заборгованість за Кредитним договором № Z025 від 25.07.2007р., яка становить 246749,05 грн., а ПАТ "ВіЕйБі Банк" гарантує, що після належного виконання Боржником умов цієї Мирової угоди він не вживатиме заходів щодо реалізації майна, яке передане в іпотеку згідно іпотечного договору № Z024/21від 25.07.2007.

Свої зобов`язання за цією Мировою угодою ОСОБА_2 виконав, що не заперечується Відповідачем, який надав ОСОБА_2 довідку вих. № 13/1-56591 про те, що станом на 02.12.2016р. зобов`язання за кредитним договором № Z025 від 25.07.2007 р. виконані.

Також 21.11.2013р. між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_3 була укладена Мирова угода, яка була визнана ухвалою Шосткинського міськрайсуду Сумської області. Відповідно до цієї Мирової угоди сторони домовились, що ОСОБА_3 зобов`язується погасити заборгованість за Кредитним договором № Z024 від 25.07.2007 р., яка становить 249651,53 грн., а ПАТ "ВіЕйБі Банк" гарантує, що після належного виконання Боржником умов цієї Мирової угоди він не вживатиме заходів щодо реалізації майна, яке передане в іпотеку згідно іпотечного договору № Z024/21 від 25.07.2007.

Свої зобов`язання за цією Мировою угодою ОСОБА_3 виконала, що підтверджується листом Відповідача від 18.05.2017р. за № 22/315628, однак в цьому ж листі зазначено, що не зважаючи на те, що свої зобов`язання за цією Мировою угодою ОСОБА_3 виконала, за нею існує заборгованість за кредитним договором № Z024 від 25.07.2007 р. в розмірі 1650 968,14 грн. (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 14 коп.).

Тобто, Відповідач визнає факт припинення правовідносин за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 , та не визнає факт припинення кредитних правовідносин за договором № Z024 від 25.07.2007 р., укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 , а отже не визнає факт припинення іпотеки.

Вказану позицію відповідача позивач вважає незаконною, такою, яка порушує її права, а тому остання, з метою захисту своїх прав, звернулася до суду із даним позовом.

Дана справа розглядається в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 29.03.2018 року.

Представник позивача по справі ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, відповідно до якої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення заперечувала.

Представник відповідача по справі в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Разом з тим суд зважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а також про суть позовних вимог, доводи позивача та докази на які посилається остання, оскільки представник позивача був присутнім на попередніх судових засіданнях, давав свої пояснення стосовно обставин справи.

Представник відповідача неодноразово звертався до суду із клопотаннями про перенесення судових засідань на іншу дату, що ставало підставою для необґрунтованого затягування розгляду справи.

Суд зважає, що відповідач не позбавлений можливості направити до суду іншого свого представника для надання суду пояснень з приводу обставин справи.

За таких обставин, враховуючи строки розгляду матеріалів справи, з метою забезпечення своєчасного розгляду матеріалів справи та забезпечення права позивача на своєчасне вирішення її позовних вимог, недопущення зловживання учасниками судового процесу їхніми правами з метою затягування розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що неявка представника відповідача є неповажною, а справу можливо розглянути за відсутності сторін по справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань позивача, яке виникало із кредитного договору №Z024 від 25.07.2007 року, позивач передала відповідачу в іпотеку за іпотечним договором №Z024/Z1 від 25.07.2007 року нежиле приміщення, загальною площею 650.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний вище іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком С.В., та зареєстрований в реєстрі за № 5337.

Як вбачається з рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2010 року по справі №2-306/10, відповідач по справі звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z024 від 25.07.2007 року, та на підставі даного рішення суду із останньої на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» було стягнуто суму заборгованості за вказаним вище кредитним договором у розмірі 302322,23 грн..

Із змісту вказаного вище рішення суду вбачається, що відповідач по даній справі звертався до Шосткинського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення саме всієї суми кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій.

У процесі виконання цього рішення, між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_3 21.11.2013 р. було укладено мирову угоду, яка визнана судом. Відповідно до умов цієї Мирової угоди сторони домовились, що ОСОБА_3 зобов`язується погасити заборгованість за Кредитним договором № Z024 від 25.07.2007р., яка становить 249651,53 грн., а ПАТ "ВіЕйБі Банк" гарантує, що після належного виконання Боржником умов цієї Мирової угоди він не вживатиме заходів щодо реалізації майна, яке передане в іпотеку згідно іпотечного договору № Z024/Z1 від 25.07.2007 р..

Як вбачається з листа відповідача по справі від 18.05.2017 року №22/315628, у відповідності до ухвали Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у справі №589/454/14-ц від 13.02.2014 року мирова угода в процесі виконання рішення виконана.

Разом з тим із вказаного листа вбачається, що не зважаючи на те, що свої зобов`язання за цією мировою угодою ОСОБА_3 виконала, за нею існує заборгованість за кредитним договором № Z024 від 25.07.2007 р. в сумі 1650968,14 грн. (один мільйон шістсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 14 коп.), з них: заборгованість по кредиту 21112,5 доларів США; заборгованість по відсоткам 39830, 51 доларів США; комісія за РО - 5656,00 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) - 22288,14 грн..

Суд не погоджується із вказаною позицією відповідача, оскільки, як вбачається із змісту зазначеного листа та вказаних вище судових рішень, із позивача на користь відповідача стягувалася за рішенням суду вся сума кредиту, яка і була сплачена позичальником відповідно до умов мирової угоди.

Сума боргу позивача за вказаним вище кредитним договором визначена і п. 1 мирової угоди від 21.11.2013 року, яка була затверджена ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2014 року.

Стягнення додаткових платежів, наявність іншої заборгованості а ні умовами мирової угоди, а ні вказаними рішеннями суду не встановлені, таким чином взагалі не зрозуміло на яких саме підставах відповідач по даній справі нараховує заборгованість по вказаному вище договору, яка станом на 26.04.2017 року становить аж 1650968,14 грн..

Таким чином суд, керуючись нормами ч. 2 ст. 604 ЦК України приходить до обґрунтованого висновку, що з дати визнання судом вказаної вище мирової угоди зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором №Z024 від 25.07.2007 р. з погашення за графіком платежів та сплати процентів за користування кредитними коштами припинилися та виникли нові зобов`язання зі сплати відповідних сум в строки та спосіб, визначені цією мировою угодою.

Відповідачем до суду не було надано жодного доказу правомірності продовження нарахування суми заборгованості за вказаним кредитним договором, хоча останній мав таку можливість.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Із змісту зазначеного вище листа відповідача по справі від 18.05.2017 року, вбачається, що останній нараховує заборгованість за кредитним договором № Z024 від 25.07.2007 року, яка становить 1650968,14 грн., і складається із: заборгованості по кредиту 21112,50 дол. США; заборгованості по відсоткам 39830,51 дол. США; комісія за РО 5656 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 22288,14 грн..

Разом із тим, як вже наголошувалося вище, рішенням Шосткінського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2010 року по справі №2-306/10, було стягнуто на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» суму заборгованості за кредитним договором №Z024 від 25.07.2007 року у повному обсязі, а тому повторне стягнення суми кредиту, процентів за їх користування, та інших складових зазначеної суми, суперечить положенням ст. 61 Конституції України та фактично призводить до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання.

Нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Із аналізу абзацу другого ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, вбачається, що останній може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі яка розглядається судом, останнім встановлено, що вимоги банку про стягнення тіла кредиту, процентів, пені вже були задоволені рішенням суду, яке ОСОБА_1 виконано, а тому повторне нарахування заборгованості як по кредиту так і по відсоткам, пені, комісії, тощо, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та фактично порушує права позивача.

Аналогічні висновки стосовно повторного нарахування заборгованості за тілом кредиту, процентів та пені за наявності рішення про стягнення цих сум були викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15-ц, які, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховуються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання за кредитним договором № Z024 від 25.07.2007р. після укладання Мирової угоди від 20.11.2013 р. припинилися у зв`язку з домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами в силу вимог ч.2 ст.604 ЦК України.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Свої зобов`язання за Мировою угодою від 20.11.2013 р. ОСОБА_3 виконала, що не заперечується самим відповідачем.

Враховуючі зазначене, зобов`язання за кредитним договором № Z024 від 25.07.2007р., на забезпечення виконання якого Позивачем передано в іпотеку Відповідачу належне йому на праві власності нерухоме майно, та зобов`язання за Мировою угодою від 20.11.2013 р. є припиненими.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотека за іпотечним договором № Z024/Z1 від 25.07.2001 р., укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , припинилася у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст.,ст. 316-321 ЦК України.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, те що зобов`язання, порядок виконання якого було визначено мировою угодою, виконано, що стверджується письмовим повідомленням самого кредитора то і основне зобов`язання припинено.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності зворотних обставин, а відповідач будь-яких заперечень чи доказів щодо позовних вимог не направив.

Наявність же в реєстрі відомостей про обтяження вищевказаного нерухомого майна позбавляє можливості власника - позивача, здійснити право щодо вільного розпоряджання цим майном.

Як достовірно встановлено судом, зобов`язання за вказаним кредитним договором виконано повністю, у зв`язку з чим зобов`язання на підставі ст.598,599 ЦК України є припиненим.

Одночасно відповідно до положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» є припиненим іпотека нерухомого майна, яким було забезпечено виконання основного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним захисти порушене право позивача на вільне користування, володіння та розпорядження своїм майном, шляхом визнання іпотеки нерухомого майна припиненою та скасування відповідного запису в державному реєстрі.

З матеріалів справи також вбачається, що в рамках розгляду даної справи судом застосовувались заходи забезпечення позову по даній справі, які відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі зазначеного та керуючись

ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», ст. 599 ЦК України

та ст.,ст. 10, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк», про визнання іпотеки припиненою та усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити повністю.

Визнати іпотеку за іпотечним договором № Z024/Z1 від 25.07.2001 р., укладеним між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , припиненою.

Зняти накладену приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком С.В. та зареєстровану в реєстрі за № 5338 заборону відчуження нежитлового приміщення, загальною площею 650,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про заборону відчуження нежилого приміщення, загальною площею 650,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер обтяження 5366792 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна), внесений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В.

Вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку нежилого приміщення, загальною площею 650,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 5366906 в Державному реєстрі іпотек), іпотекодержатель ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк, внесений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.