ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2657/19 Справа № 185/4256/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики грошей, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у травні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики та нараховані відсотки за користування грошовими коштами /а.с.2-4/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 липня 2015 року між сторонами укладено договір позики грошей, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 16 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 24 липня 2018 року. Відповідно до умов договору сума позики повертається частинами згідно визначеного графіку погашення заборгованості, однак відповідач не здійснив жодного платежу на час подання позову. Згідно пункту 4.3 укладеного договору позики грошей, за умови сплати всіх платежів у строки, які вказані договорі, проценти за користування позикою не нараховуються. Згідно пункту 4.4 договору, у разі неповернення грошей в строки які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та наполягає на їх задоволені.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 24 липня 2015 року в розмірі 16 000 грн. та проценти за користування позикою в розмірі 26 077, 50 грн. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.154-157/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що не підписував спірний договір позики та не отримував від позивача будь-яких грошових коштів /а.с.160-162/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

За вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 24 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, згідно умов якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах встановлених договором (пункт 1). загальна сума позики складає 16 000 грн. (пункт 2).

Пунктом 4.1 договору визначено, що згідно графіка погашення боргу позичальник зобов`язаний повернути позику за договором частками в термін до 24 липня 2018 року.

В разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (пункт 4.2), позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем (пункт 4.4) /а.с.5/.

На підтвердження отримання суми позики у розмірі 16 000 грн. відповідачем підписано розписку /а.с.6/.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувались умови договору позики, в зв`язку з чим у позивача виникло право вимагати повернення отриманих відповідачем грошових коштів разом з нарахованими процентами за їх користування.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач посилався на те, що не укладав договір позики з позивачем, розписку не підписував та грошові кошти за договором не отримував, проте будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду надано не було. Тоді як, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було проведено судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів.

Згідно висновку експерта №29/1.1/448 від 19 вересня 2017 року "Рукописні записи " ОСОБА_1 24.07.2015 г" в договорі позики грошей від 24 липня 2015, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та розписці від імені ОСОБА_1 від 24 липня 2015 року - виконані ОСОБА_1 /а.с.92-97/.

Згідно висновку експерта №90/91-18 за результатами проведення судової технічної експертизи документів від 14 червня 2018 року встановлено: На другій сторінці Договору позики грошей та у Розписці від 24 липня 2015 року першочергово були нанесені друковані тексти документів, а потім виконані підписи та рукописні записи від імені ОСОБА_1 Встановити послідовність виконання підпису та друкованого тексту на першій сторінці досліджуваного Договору позики грошей не надається можливим у зв`язку з відсутністю ділянок їх взаємного перетину.

В оригіналах договору позики грошей та розписці від 24 липня 2015 року ознак дописки, підчистки, травлення не виявлено. Договір позики грошей та Розписка від 24 липня 2015 року є оригіналами, тобто монтаж за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки (сканування тексту, рукописних записів та підписів з інших документів та нанесення їх зображення за допомогою принтерів; копіювання рукописних записів та підписів за допомогою копіювальних апаратів) при виконанні документів не застосовувався.

Підписи та рукописні записи від імені ОСОБА_1 у Договорі позики грошей та Розписці від 24 липня 2015 року виконані без попередньої технічної підготовки (перетиснення штрихів з подальшим обведенням незабарвлених штрихів, копіювання через копіювальний папір). Підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні записи, а саме: « ОСОБА_1 24.07.2015г.» у Договорі позики грошей та Розписці від 24 липня 2015 року виконані рукописним способом за допомогою пасти синього кольору для кулькової ручки /а.с.122-133/.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено укладання договору позики між сторонами та отримання відповідачем грошових коштів за ним, оскільки підписи у договорі позики та розписці виконані ОСОБА_1 особисто. Будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідачем надано не було.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження обставин на які заявник посилається у своїй апеляційній скарзі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров