Справа № 234/9279/18
Провадження № 2/234/188/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Сухоручко Ю.О.

при секретарі Харькової Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Краматорську цивільну справу №234/188/19 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Обставини справи:

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» із позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.02.2018 року вона отримала супровідний лист за №02/798 від 21.02.2018 року від Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та завірену копію наказу про звільнення. З цього приводу її адвокатом Гайтан К.О. були направлені адвокатські запити відповідачу та отримана відповідь від 16.04.2018 року, відповідно до якої в жовтні 2015 року всім співробітникам ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в тому числі позивачці було повідомлено про зміну місцезнаходження підприємства у зв`язку з проведенням АТО». Також в відповіді було зазначено, що вона звільнена 15.10.2014 року наказом №281-к за прогул у відповідності до п.4 ст.40 КЗпП України, про що їй було повідомлено по телефону та письмово. Її запит, яким вона витребовувала відповідний документ, який свідчить про те, що в жовтні 2015 року всім співробітникам ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в томц числі їй повідомлено про зміну місцезнаходження підприємства у зв`язку із проведенням АТО, задоволений не був. За період праці позивачка сумлінно виконувала усі покладені обов`язки. Отже звільнення працівника з підства, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Та правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові по справі №6-33цс14. Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 15.04.2014 року, середня заробітна плата розраховується за наступною формулою 310,63 (середньоденна заробітна плата) х 365 днів дорівнює 113379,95 грн. Вимушений прогул це час протягом якого з вини власника або уповноваженого ним органу працівник був позбавлений можливості працювати. Також зазначає, що передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк щодо звернення до суду з вимогою про поновлення а роботі, пропущений з поважних причин. Просить суд поновити строк звернення до суду. Визнати незаконним наказ №281-к від 15.10.2014 року щодо припинення трудового договору, поновити позивача ОСОБА_1 на роботі. Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113379,95 грн.

В письмових запереченнях представник відповідача зазначив, що позивачка ОСОБА_1 працювала в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на посаді провідного інженера кошторисного відділу. До 15.10.2014 року робоче місце ОСОБА_1 знаходилося в офісному приміщенні апарату управління, розташованому за юридичною адресою підприємства: м. Донецьк, вул. Донецька, 38. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і береження територіальної цілостності України» від 14.04.2014 року №405/2014 в квітні 2014 року на території Донецької та Луганської областей було розпочато проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядженням КИУ від 30.10.2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та згідно з додатком до розпорядження КМУ від 30.10.2014 року до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк, в якому було розташовано офісне приміщення ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Сертифікатом від 28.08.2014 року за №2644/05-4 Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 02.07.2014 року Обласному комунальному підприємству «Донецьктеплокомуненерго» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України. Фактично з липня 2014 року підприємство втратило контроль над здійсненням своєї господарської діяльності в м. Донецьк, оскільки невідомими особами висунуто вимогу про заборону відчудження майна, продукції та коштів підприємства. У зв`язку із таким блокуванням керівництво підприємства обмежене у розпорядженні фінансово-господарською документацією, комп`ютерною технікою, автомобільним транспортом. Посадові особи підприємства позбавлені можливості забезпечувати належні та безпечні умови праці, відсутня можливість забезпечувати безпеку життя та здоров`я співробітників. В зв`язку з настанням обставин непереборної сили та загрози життю і здоровю працівників апарату управління ОКП «Донецьктеплокомуненерго», керівництво підприємства було вимушено видати Наказ №217 від 14.08.2014 року, згідно якого та у відповідності до вимог ст.23 КЗпП України, всім співробітникам апарату управління ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в тому числі ОСОБА_1 , було наказано з 15.10.2014 року продовжити роботу на базі корпусу «Приозерний» за адресою: м. Костянтинівка, вул. Ємельянова,69, тобто на безпечній территорії підконтрольній українській владі. Всі працівники апарату, в тому числі і ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.32 КЗпП України, були ознайомлені з наказом №217. Документи з підписами працівників про ознайомлення з наказом знаходились в приміщенні за юридичною адресою підприємства з іншими документами. В вересні 2014 року всі документи, які знаходилися в офісному приміщенні ОКП «Донецьктеплокомуненерго», в тому числі й списки ознайомлених з наказом №217 були захоплені невідомими озброєними особами. За даним фактом була направлена заява до МВС України та відповідні відомості внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України. З 14.08.2014 року по 15.10.2014 року, тобто на протязі двох місяців з дня ознайомлення з наказом, ОСОБА_1 мала можливість повідомити керівництву підприємства про відмову працювати в м. Костянтинівка, але не зробила цього. На виконання наказу №217, переважна більшість працівників підприємства приступила до роботи в зазначений в наказі час. 15.10.2014 року ОСОБА_1 не вийшла на роботу в м. Костянтинівка, про що начальником кошторисного відділу була складена службова записка від 15.10.2014 року. Комісією було встановлено факт відсутності ОСОБА_1 на роботі більше трьох годин безперервно без поважних причин, тобто зафіксовано факт прогулу. По цьому факту комісією було складено акт від 15.10.2014 року про відсутність ОСОБА_1 на роботі. На підставі наведених документів та у відповідності до вимог п.4 ст.40 та ст.147 КЗпП України було видано наказ №281-к від 15.10.2014 року, яким ОСОБА_1 була звільнена за прогул, з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок та виплачено всі належні до виплат суми. Починаючи з 15.10.2014 року і до теперішнього часу ОСОБА_1 на роботу не з`являлась, з чого можно зробити висновок, що вона не планувала продовжувати трудові відносини з підприємством. Згідно особистої заяви ОСОБА_1 від 10.06.2014 року, її трудова книжка була видана їй в той же день для особистого зберігання. Для внесення запису про звільнення ОСОБА_1 трудову книжку не надала. Позивачка ніяким чином не спростовує факт прогулу. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу зроблено з численним порушення законодавства. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також відповідач вважає, що позивачка втратила право на звернення із позовом до суду у зв`язку із пропущенням місячного строку звернення до суду без поважних причин.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та пояснила, що на ОКП «Донецьктеплокомуненерго» працювала більше 20 років. Приблизно у січні 2018 року вона зателефонувала співробітниці, попросила дізнатися, чи числиться вона ще на підприємстві та 21.02.2018 року дізналася, що її звільнили. В м. Константинівку на роботу вона не їздила, бо їй ніхто не повідомляв нову адресу підприємства. Вона бажала продовжити роботу на підприємстві за новою адресою, але не знала конкретно де воно знаходиться, а лише знала, що підприємство перемістилося у м. Костянтинівку, в лісну зону.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, пояснивши, що позивачку звільнили безпідставно, наказ про звільнення надіслали листом у 2018 році.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що із наказом про зміну адреси підприємства та необхідності виходу на роботу з 15.10.2014 року у м. Константинівка всі працівники були ознайомлені під розпис, але всі документи залишилися у м. Донецьку. 15.10.2014 року позивачка не приїхала до м. Костянтинівка та не вийшла на роботу, поважність причини невихода неповідомила. Їй дзвонили по телефону, але остання не повідомила поважність причини невиходу на роботу, тому її звільнили за прогул. Трудова книжка знаходилась на зберіганні позивачки та вона її не повернула, тому запис у трудовій не був зроблений. Інші працівники повідомили про своє бажання працювати або не працювати за іншою адресою, але позивачка навіть не цікавилася своєю подальшою трудовою діяльністю на підприємстві. У 2015 році вона з м. Донецька передала свою заяву про виплату їй заборгованості по заробітній платі, зі змісту якої видно, що вона знає про звільнення.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 26.06.2018 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначене судове засідання.

Задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 з 02.04.2001 року прийнята до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на посаду інженера-проектувальника 1 категорії; 02.04.2013 року переведена до кошторисного відділу на посаду провідного інженера (а.с.10-14)

Відповідно до копії наказу №217 від 14.08.2014 року по ОКП «Донецьктеплокомуненерго», у зв`язку з проведенням АТО на території м. Донецька, приймая до уваги загрозу для життя робітників при виконанні ними трудових обов`язків, з метою недопущення припинення роботи підприємства, керуючись ст.32 КЗпП України, наказано всім службам та відділам апарата управління ОКП «Донецьктеплокомуненерго» починаючи з 15.10.2014 року продовжить роботу на базі корпусу «Приозерний» за адресою: м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69. За згодою працівників апарата управління ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з 15.10.2014 року перевести їх в межах підприємства на роботу на базі корпуса «Приозерний» за адресою: м АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_2 Ємельянова, 69, із збереженням посади та оклада згідно штатного розкладу. Відділу кадрів ознайомити з даним наказом всіх працівників апарату управління ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не пізніше ніж за 2 місяці до зміни суттєвих умов в роботі. Відділу кадрів та бухгалтерії підготувати та предоставити проекти наказів на звільнення працівників, які пдлягають звільненню відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України (за відсутності згоди працівника на переведення в іншу місцевість), провести повний розрахунок ззі звільненними. Попередити працівників апарата управління, що працівники, які будуть відсутніми без поважних причин більше 3-х годин на робочому місці, підлягають звільненню згідно п.4 ст.40 КЗпП України - за прогул. (а.с.23)

15.10.2014 року начальником кошторисного відділу ОСОБА_5 на ім`я генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_6 складена службова записка про те, що 15.10.2014 року в порушення наказів до роботи на базі корпусу «Приозерний» в м. Костянтинівка не приступила провідний інженер кошторисного відділу ОСОБА_1 , на зв`язок не виходить, про причини її відсутності нічого не відомо. (а.с.54)

В цей же день 15.10.2014 року об 11 годині 40 хвилин складено акт про відсутність певних робітників на робочому місці з 8.00 години до 11.40 години протягом робочого часу 15.10.2014 року, в тому числі ОСОБА_1 , на телефонні дзвінки не відповідає. (а.с.55)

Відповідно до Наказу №281-к від 15.10.2014 року по ОКП «Донецьктеплокомуненерго», провідного інженера кошторисного відділу ОСОБА_1 звільнено з 15.10.2014 року за прогул (у тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.21)

Відповідно до особистої заяви, ОСОБА_1 10.06.2014 року отримала свою трудову книжку на зберігання (а.с.18)

15.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» із заявою про видачу виписки з наказа про звільнення для надання до Пенсійного фонду України (а.с.19)

Згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення, наказ №281-к від 15.10.2014 року про звільнення, ОСОБА_1 отримала 27.02.2018 року (а.с.20)

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_1 , остання у 2015 році звернулася до ОКП «Донецьктеплокомуненерго» із заявою про перерахування залишку її заробітної плати на банківську картку ОСОБА_5 , яка є начальником кошторисного відділу та складала службову записку про прогул ОСОБА_1 , та 03.04.2015 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 заробітну плату в сумі 7382,35 грн. (а.с.86,87)

Відповідно до копії листа Слідчого управління Головного управління МВС України в Донецькій області від 11.04.2014 року, 06.11.2014 року відомості за заявою ОКП «Донецькоблкомуненерго» від 04.10.2014 року про захоплення невідомими особами будівлі офісу підприємства, розташованого за адресою: м. Донецьк, вул. Донецька, 38, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000849 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.341 КК України. (а.с.50)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює в ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з 2006 року. У 2014 році під час проведення антитерористичної операції її ознайомили із приказом №217 від 14.08.2014 року про переведення працівників апарата до м. Костянтинівка, який їй направила на особисту електронну пошту начальник планово-економічного відділу Ганева ОСОБА_8 С. Вона роздрукували цей наказ, та коли приходили працівники вона ознайомлювала їх під розпис. Особисто вона ознайомила із цим наказом ОСОБА_1 . До цього наказу був список робітників про ознайомлення з наказом, в якому ОСОБА_1 поставила свій підпис. Але коли вони переїзджали, то невідомі люди, які захопили офісне приміщення, не дозволили їм нічого взяти з підприємства. Ознайомлення з наказом було приблизно в середині серпня 2014 року, з м. Донецька вона виїхала 29.08.2014 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що на підприємстві вона працює з липня 2011 року. З травня по червень 2014 року вона була в.о. начальника відділу кадрів, та саме вона на копії трудової книжки позивачки по ставила напис «05.2014 продовжує працювати по теперішній час», що було необхідно для пенсійного фонду для перерахунку пенсії. З наказом №217 від 14.08.2014 року про те, що підприємство переміщається до м. Костянтинівка вона була ознайомлена в м. Волноваха, бо в м. Донецьку було небезпечно працювати. Оригінал наказу знаходився на території України підконтрольній владі. З цим наказом ознайомлювали всех працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , також всім були видані на зберігання трудові книжки, потім працівники, які продовжили працювати повернули їх на підприємство. Списків про ознайомлення із наказом не змогли направити на територію України.

Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-рзатверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Донецьк.

Таким чином, адміністрація підприємства була вимушена перевести своїх працівників на безпечну территорію України, підконтрольну українській владі у м. Костянтинівка.

Відповідно до ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника. Водночас такі зміни не повинні означати примусу до праці. Згода працівника повинна бути ясно висловлена перед переведенням, в момент чи зразу ж після переведення. Вона може бути даною як в усній, так і письмовій формі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона бажала продовжити роботу на підприємстві, але на знала нової адреси підприємства, а лише знала, що підприємство перемістилося до м. Костянтинівка в лісову зону.

Також в судовому засіданні встановлено, що ознайомлення ОСОБА_1 із наказом №217 від 14.08.2014 року про переміщення підприємства до м. Костянтинівка, проводилося у м. Донецьку, де і залишилися документи, в тому числі список про ознайомлення працівників з наказом, у зв`язку із захопленням підприємства невідомими озброєними особами, про що відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже позивачка була ознайомлена із наказом №217 від 14.08.2014 року та бажала продовжити працювати, тобто була згодна на переведення до іншої місцевості у м. Костянтинівка, але в призначений час 15.10.2014 року на роботу не вийшла, поважність причин відсутності на роботі не надала. Також наявність таких причин не встановлені в судовому засіданні.

Суд критично ставиться до пояснень позивачки про те, що вона знала лише місто куди перемістилося підприємство з м. Донецька, та не знала конкретної адреси підприємства у м. Костянтинівка, бо як встановлено в судовому засіданні позивачка була ознайомлена із наказом №217 від 14.08.2014 року, та підтримувала особисті зв`язки із працівниками підприємства, які вийшли на роботу в новій місцевості.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Отже, підстав для скасування наказу №281-к від 15.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із прогулом, не встановлено. У зв`язку із чим вимоги про визнання незаконним наказу №281-к від 15.10.2014 року, поновлення позивачки на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується нормами ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в позові відмовлено, то на підставі частин 6 та 7 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10-13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 21, 32,40 КЗпП України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Краматорського міського

суду Донецької області Ю.О. Сухоручко