Провадження №2/523/1671/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача, за користування житловим будинком, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , грошові кошти в сумі 1580399,30 грн.

Предметом позову є стягнення з відповідача коштів за час незаконного володіння належним позивачу нерухомим майном.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року у справі 1512/3763/2012 за позивачем, після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом було визнано право на ј частку житлового будинку, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , та було витребувано вказане майно від ОСОБА_2 .

Зазначеним рішенням суду встановлено відсутність у відповідача прав на нерухоме майно, враховуючи, що вказане майно вибуло з володіння власника поза його волею, на підставі судового рішення яке в подальшому було скасовано.

З часу укладення договорів купівлі-продажу - 01.04.2005 року, і по теперішній час відповідач незаконно володіє та користується належним спадкоємцям ОСОБА_3 нерухомим майном.

Враховуючи, що факт порушення цивільного права позивача встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року, а також те, що ОСОБА_2 незаконно користується належним позивачу будинком та земельною ділянкою з липня 2008 року по жовтень 2017 року, позбавляючи позивача можливості одержувати доходи від використання належного йому майна, то загальний розмір збитків завданих позивачу, який визначений експертним висновком №УТЕ-370 від 02.05.2018 року, становить 1580399,30 грн.

Позов ґрунтується на положеннях ч.1 ч.2 ст.390 та п.2 ч.2 ст.22 ЦК України.

Представник позивача підтримала позовні вимоги в судовому засіданні.

Представник відповідача проти позову заперечувала, надано відзив на позовну заяву в якому вказано, що позивачем відповідно до рішення суду набуто право на ј частину незавершеного будівництва (готовністю 96%) житлового будинку, що розташоване за адресою - АДРЕСА_1 , та було витребувано вказане майно від ОСОБА_2 .

Право власності на житловий будинок, який введено в експлуатацію, зареєстровано за відповідачем та ніким не скасовано.

На теперішній час позивачем не надано доказів, що спірне майно введене в експлуатацію, що позивач здійснив його державну реєстрацію і що позивач є власником спірного нерухомого майна, а тому положення статті 390 ЦК України до спірних правовідносин не можна застосовувати, оскільки до цього моменту він вважається власником будівельних матеріалів.

Наданий позивачем розрахунок збитків є неналежним доказом.

Судом встановлено:

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року у справі 1512/3763/2012 за позивачем - ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом визнано право на ј частку незавершеного будівництвом житлового будинку (готовністю 96%), що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 03.09.2003 року, з правом здачі житлового будинку в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. Також було витребувано вказане майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , на користь позивача, ј частку незавершеного будівництвом житлового будинку (готовністю 96%), що розташований за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.10).

Також, вказаним судовим рішенням визнано недійсним розпорядження Київської районної адміністрації ОМР від 09.07.2004 року №943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 » та визнано недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння що складається з житлового будинку загальною площею 491,8 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., який розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки №92865806 від 26.07.2017 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , житлова площа 108,0 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_2 , реєстраційний номер 6665263 (а.с.61).

Експертним висновком Одеською регіональною торгово-промисловою палатою України від 02.05.2018 року №УТЕ-370, визначено середньоринкову вартість орендної плати об`єкта нерухомості - житлового будинку загальною площею 450-500 кв.м., з господарськими спорудами, басейном та гаражом, за умови довгострокової оренди, без урахування комунальних платежів, за період з червня 2008 року по лютий 2018 року (а.с.232).

Відповідно до ч. 2 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Тобто, утримуючи у своєму володінні майно, добросовісний або недобросовісний набувач може використовувати його та одержувати доходи. Кодекс встановлює умови, за яких власник має право, крім витребування майна, вимагати ще й повернення доходів, які набувач одержав від неправомірного використання майна.

Стаття 390 ЦК України досить детально регулює відносини щодо розрахунків при поверненні майна із чужого незаконного володіння до моменту фактичного повернення майна, у зв`язку з чим відпадає необхідність у застосуванні до цих відносин у будь-якій частині норм ст. 22 ЦК України, яка регулює інші правовідносини - відшкодування збитків.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, судом встановлено, що позивач, прийнявши у спадщину ј частини незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку та захистивши у судовому порядку своє право, незалежно від його державної реєстрації, на витребування цього майна від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, звернувся з позовом, з підстав визначених ст.22, ст. 390 ЦК України, до власника житлового будинку з вимогою про стягнення доходів які відповідач отримав чи міг отримати від здачі житлового будинку в оренду, а також збитків.

На думку суду позивач не довів у який спосіб, передбачений законом, можливо отримати дохід від здачі в оренду незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, тобто майна яке йому належить, відокремивши його від поліпшень які зробила відповідач завершивши будівництво та перевівши його в статус житлового будинку. Позивачем не обґрунтовано чи був дохід, чи він мав бути, від здачі в оренду саме майна, що належить позивачу. Також відсутні докази та не зазначені обставини нанесення позивачу збитків - упущеної вигоди.

Положення ст.22, ст. 390 ЦК України не регулюють виниклі правовідносини.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл.83 ЦК України.

З інших підстав позивач до суду не звертався.

Керуючись ст.ст. 5,6,10, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено особою в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня складення повного рішення .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15.07.2019 року.

Суддя