КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/5449/19
Головуючий у першій інстанції - Васалатій К.А.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8569/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна», подану представником Липовенко Ганною Володимирівною на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року про забезпечення позову та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову у справі до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» про стягнення заборгованості за ліцензійним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову, відповідно до якої просив забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на належні ПрАТ «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накласти арешт на належне товариству рухоме та нерухоме майно у межах суми позову в розмірі 35 722 228,15 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він є власником знаку на товари та послуги «МІНІСТЕРСЬКИЙ» відповідно до Свідоцтва на знак для товарів та послуг НОМЕР_2 від 27 вересня 2010 року та «MINISTERSKY» згідно Свідоцтва на знак для товарів та послуг НОМЕР_1 від 25 лютого 2010 року. 26 квітня 2011 року між ним, як власником вказаного знаку, та ПрАТ «Енергополь-Україна» було укладено ліцензійний договір, відповідно до якого ПрАТ «Енергополь-Україна» отримала дозвіл на використання торгівельної марки (знаку для товарів та послуг), яка належить заявнику. ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із невиконанням ПрАТ «Енергополь-Україна» взятих на себе зобов`язань за ліцензійним договором від 26 квітня 2011 року та порушення встановленого графіку нарахування та оплати вартості ліцензії утворилась заборгованість за період з 31 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року в сумі 6 042 358,91 грн. та за період з 31 грудня 2017 року по 31 грудня 2018 року розмір заборгованості складає 23 258 541,22 грн, що в загальному становить - 29 300 900,13 грн, а також апелянт наголошує, що окрім вказаних сум ПрАТ повинно сплатити йому інфляційні втрати в сумі 1 040 637,31 грн та штрафні санкції в розмірі 422 100,08 грн. Як на підставу існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду заявник вказує на фінансову неспроможність ПрАТ «Енергополь-Україна», яке є відповідачем в кількох судових справах й у разі задоволення позовних вимог по іншим судовим справам щодо відповідача буде значно ускладнено його фінансове становище.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено та накладено арешт на належні ПрАТ «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накладено арешт на належне товариству на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову в розмірі 35 722 228,15 грн.

24 квітня 2019 року представник ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. подала до суду першої інстанції заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року, мотивувавши її не існуванням боргу, про який зазначив ОСОБА_1 у своїй заяві, а також відсутністю зазначених заявником правовідносин. Заявник вказував, що ОСОБА_1 не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би міг підтвердити наявність обставин, які свідчать про наявність заборгованості чи про те, що буде існувати загроза ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду. Окрім того, заявник в поданій заяві звернула увагу суду на ті обставини, що накладення арешту на грошові кошти та рахунки товариства спричинило проблеми по виплаті заробітної плати працівникам, що є недопустимим заходом забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене, представник ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. просила суд першої інстанції скасувати постановлену ним ухвалу від 18 квітня 2019 року про забезпечення позову.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року заяву представника ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко задоволено та скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року.

Не погоджуючись із ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року представник ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що вказано ухвала є незаконною, оскільки судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, що мають значення для справи, оскільки заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Враховуючи зазначене, представник ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року.

Не погоджуючись із ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року як необґрунтовану та винесеною без дослідження доказів та повно і всебічно з`ясованих обставин справи.

29 травня 2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідно до якого вважає апеляційну скаргу ПрАТ «Енергополь-Україна» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При апеляційному розгляді справи представник ПрАТ «Енергополь-Україна» Липовенко Г.В. доводи, викладені в апеляційній скарзі на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року підтримала та просила її задовольнити, при цьому зазначила, що суд першої інстанції постановляючи вказану ухвалу всупереч вимогам ст. 153 ЦПК України не перевірив об`єктивність зазначених в заяві про забезпечення доказів обставин, не витребував у відповідності до положень ч.3 ст.153 ЦПК України доказів на підтвердження існування зазначених заявником правовідносин та наявних доказів заборгованості у визначеному заявником розмірі та безпідставно вжив заходи забезпечення позову, які не відповідають принципам співмірності.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , будучи обізнаним про дату, час та місце розгляду вказаної справи у судове засіданні суду апеляційної інстанції не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду з підстав перебування ним на лікуванні, однак належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав. Враховуючи, що представником вказана заява особисто подана за годину до розгляду вказаної справи до канцелярії суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає обставини, зазначені в указаній заяві, такими, що не можуть бути поважними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПрАТ «Енергополь-Україна», вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Енергополь-Україна», подана представником Липовенко Г.В. на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року про забезпечення позову, та апеляційна скарга ОСОБА_1 подана представником ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову відповідно до якої просив забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на належні ПрАТ «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накласти арешт на належне товариству рухоме та нерухоме майно у межах суми позову в розмірі 35 722 228,15 грн (а.с.2-10).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено та накладено арешт на належні ПрАТ «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накладено арешт на належне товариству на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову в розмірі 35 722 228,15 грн (а.с.50-51).

24 квітня 2019 року до Оболонського районного суду м. Києва від Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову, яка мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву подану ОСОБА_1 , про забезпечення позову не врахував, що між заявником та ПрАТ не існує правовідносин за якими вони були б винні заявнику суму боргу про яку він зазначив у заяві про забезпечення позову. Крім того, зазначене звернення стало відповіддю на звернення ПРАТ до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, як з міноритарного акціонера ПрАТ. Також просив врахувати, що з аналогічними заявами про забезпечення позову ОСОБА_1 неодноразово звертався до Оболонського районного суду м.Києва і вони були залишені без задоволення як не обґрунтовані.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року вказану заяву представника ПрАТ «Енергополь-Україна» задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно товариства та на грошові кошти у межах суми 35 722 228,15 грн, які знаходяться на рахунках ПрАТ «Енергополь-Україна» (а.с.77-78).

Так, розглядаючи подану заяву ОСОБА_1 щодо забезпечення позову, та задовольняючи її у спосіб, який заявник просив, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що існували підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, тому дійшов висновку про обґрунтованість задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Переглядаючи через 6 днів свою ж ухвалу про забезпечення позову на підставі поданої представником ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. заяви про скасування заходів забезпечення позову, які були накладені за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із аналогічною заявою до Оболонського районного суду міста Києва і йому було відмовлено у задоволенні таких заяв і декілька разів така заява поверталась судом внаслідок недостатності доказів. Вказано, що заявник вже після постановлення ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову подав повторно ідентичну заяву, яка ґрунтується на тих самих підставах та доказах, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала першої інстанції про забезпечення позову та ухвалу суду першої інстанції про скасування забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до 4. Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Подаючи заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви, ОСОБА_1 обґрунтовував наявність між ним та ПрАТ «Енергополь-Україна» спору щодо заборгованості останнього перед ним за зобов`язаннями по використанню товарного знаку «МІНІСТЕРСЬКИЙ» згідно до ліцензійного договору, укладеного 26 квітня 2011 року між ним, як власником вказаного знаку, та ПрАТ «Енергополь-Україна», а також наявністю реальної загрози не виконання відповідачем рішення суду в разі ухвалення на його користь.

Відповідно до вимог ст. 153 ч.3 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Задовольняючи подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову, суд належним чином не пересвідчився щодо обґрунтованості обставин, викладених в заяві в частині обґрунтованості самого звернення, оскільки до поданої заяви про забезпечення позову, заявником не було додано документальних підтверджень укладення ліцензійного договору та доказів щодо виникнення спору між сторонами за вказаним ліцензійним договором, а матеріали заяви складалися лише із доказів про фінансовий стан ПрАТ «Енергополь-Україна» та відомості щодо наявності судових рішень третіх осіб до ПрАТ «Енергополь -Україна», що розглядалися в порядку господарського судочинства.

Будь яких обставин на підтвердження виникнення зобов`язань ПрАТ перед заявником та наявністю невиконання зобов`язань в розмірі 353722228,15 грн., ОСОБА_1 до суду не подавалися, суд в порядку визначеному ч.3 ст. 153 ЦПК України зазначених обставин не з`ясовував та задовольнив заяву без належних на те законних підстав.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої представником ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року, як такої, що постановлена з недотриманням норми процесуального законодавства.

Перевіряючи доводи, викладені представником ОСОБА_1 . адвокатом Денисовим В.Є. щодо незаконності ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Представник ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. подала заяву про скасування заходів забезпечення позову, яку мотивовано тим, що не існує боргу, про який зазначив ОСОБА_1 у своїй заяві, так як не існує і документів, які б могли підтвердити існування вказаної заборгованості, а тому вважає, що суд першої інстанції неправомірно наклав арешт на майно та грошові кошти товариства.

Суд, першої інстанції, постановляючи ухвалу про скасування заходів забезпечення позову мотивував її тим, що в заяві представника ПрАТ «Енергополь-Україна» зазначено про не існування боргу товариства перед позивачем у розмірі, який зазначив ОСОБА_1 та в межах якого суд забезпечив позов ухвалою від 18 квітня 2019 року, та зазначено про відсутність документальних підтверджень наявності не виконаних зобов`язань.

Також підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову суд зазначив той факт, що ОСОБА_1 раніше неодноразово звертався до Оболонського районного суду м. Києва із аналогічними заявами і суд йому відмовляв у їх задоволенні.

Однак, визнати законними вказані підстави для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову колегія суддів не може виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом заходи забезпечення позову були вжиті 18 квітня 2019 року, а через 6 днів суд скасував ним же вжиті заходи, при цьому не зазначив, які обставини змінилися за цей час чи чому за такий короткий період відпала необхідність існування зазначених заходів забезпечення позову.

Визнавши обґрунтованою заяву представника ПрАТ «Енергополь-Україна», суд при цьому не звернув уваги, що зазначені в ній доводи фактично стосуються незаконності постановлення судом першої інстанції ухвали про забезпечення позову та фактично погодився із ними.

Крім того, посилаючись на викладені в заяві ПрАТ «Енергополь-Україна» про скасування заходів забезпечення позову доводи щодо того, що ОСОБА_1 вже звертався із аналогічною заявою до суду першої інстанції і йому було відмовлено у її задоволенні, а тому повторне звернення із аналогічною заявою щодо того самого предмету і з тих самих підстав не допускається суд першої інстанції не зазначив норму процесуального законодавства, якою встановлена зазначена заборона.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про необґрунтованість поданої представником ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. заяви про скасування заходів забезпечення позову оскільки викладені в ній обставини є посиланням на неправомірність постановлення судом ухвали про забезпечення позову, що судом апеляційної інстанції враховано при перегляді ухвали про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції про скасування вжитих заходів забезпечення позову, постановлена з порушенням норм процесуального законодавства та фактично є переглядом постановленої цим же судом ухвали про забезпечення позову, що чинним ЦПК України не передбачено, тому дана ухвала повинна бути скасована.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувані по даній справі ухвали суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, ухвалені з порушенням норм процесуального права тому підлягають скасуванню з ухваленням постанови про відмову у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, та заяви поданої представником ПрАТ «Енергополь-Україна» - Липовенко Г.В. про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна», подану представником Липовенко Ганною Володимирівною задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви поданої ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову, шляхом накладення арешту на належні Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накладення арешту на рухоме та нерухоме майно належне Приватному акціонерному товариству «Енергополь-Україна» у межах суми позову в розмірі 35 722 228,15 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року про скасування заходів забезпечення позову скасувати та ухвалити постанову якою відмовити у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна», подану представником Липовенко Ганною Володимирівною про скасування заходів забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 26 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв