Дата документу 12.06.2019 Справа № 336/6345/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №336/6345/17

Провадження №22-ц/807/2243/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 березня 2007 року, за умовами якого остання взяла кредит у розмірі 2 800 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 30.06.2017 року заборгованість становить 50 486,89 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 2 697,45 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 072,36 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3836,75 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина та 2 380,33 грн - процентна складова.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 486,89 грн, а також понесені судові витрати в розмірі 1 600 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 13 лютого 2014 року, з відповідним позовом до суду позивач звернувся у 09 листопада 2017 року з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просила відповідач, що у відповідності до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись із рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідачки.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки строк дії кредитної картки позичальниці - останній день липня 2016 року, а з відповідним позовом до суду банк звернувся в 2017 році, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 24 березня 2007 року відповідач отримала кредитну картку «Універсальна» номер НОМЕР_1 з можливістю встановлення кредитного ліміту на платіжну картку із базовою процентною ставкою 3,6% на місяць на залишок заборгованості.

В заяві на отримання кредиту позичальниця своїм підписом підтвердила той факт, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, а також надала згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Тарифами складає кредитний договір (а.с.10).

Згідно з п. 3.1 Умов, які діяли на час укладення договору, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та Пам`ятці клієнта, підписанням яких клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата відкриття рахунку, яка вказана в розділі «Відмітки Банку» заяви.

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» не оспорювався позичальницею у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Умов після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення щодо можливості видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а клієнт надає право банку в будь-який час змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Згідно з п. 3.1.1 Умов строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяці і рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно із п. 3.1.3 Умов по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг з виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) та при виконанні інших умов продовження, передбачених договором.

Пунктом 6.4 Умов зобов`язано клієнта у випадку незгоди із змінами Правил та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та сплатити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі і заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з часу повернення карт, виданих держателю та його довіреним особам.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в суд першої інстанції надавався Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 (далі - Умови із змінами від 06.03.2010р.) (а.с.146-169).

З матеріалів справи вбачається, що після затвердження Умов із змінами 06.03.2010 року відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, письмової заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо незгоди із вказаною редакцією умов не подавала.

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 Умов із змінами від 06.03.2010р. відповідачка мала погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов із змінами від 06.03.2010р. у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов із змінами від 06.03.2010р., при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Пунктом 2.1.1.12.4, 2.1.1.12.6.4 Умов із змінами від 06.03.2010р. передбачено, що у випадку наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту у повному об`ємі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості. У випадку непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частки більш як 210 днів увесь кредит вважається простроченим.

На виконання своїх зобов`язань за договором 24 березня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідачки в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

Під час здійснення обслуговування карткового рахунку у відповідності з п. п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, а також п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов із змінами від 06.03.2010р. позичальниці встановлювався кредитний ліміт 24.04.2007 року у розмірі 500 грн,07.09.2007 року - 1200 грн, 21.05.2008 року - 2000 грн, 15.06.2009 року - 1 730 грн, 05.11.2010 року - 1930 грн, 22.12.2010 року - 2 130 грн, 20.01.2011 року - 2 530 грн, 28.05.2012 року - 2 800 грн, 24.05.2013 року та 07.08.2015 року - 2 700 грн (а.с.135).

Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 30.06.2017 року складає 50 486,89 грн, із яких: заборгованість за кредитом - 2 697,45 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 072,36 грн, заборгованість за пенею та комісією - 3836,75 грн, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина та 2 380,33 грн - процентна складова (а.с.6-9).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 17.05.2018 року термін дії кредитної картки - 07/16 (а.с.135)

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, а також виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що позичальниця 17 травня 2007 року активувала свою кредитну картку та періодично вносила щомісячні платежі на погашення кредиту, останній із яких був здійснений 13 лютого 2014 року на суму 200 грн. Після 13.02.2014 року відповідачка кредитним коштами не користувалася, жодних платежів на погашення заборгованості не здійснювала (а.с.6-9, 137-141).

Із 31 березня 2014 року у відповідачки утворилася прострочена заборгованість (а.с.8/зворот).

Отже, у відповідності до п. п. 2.1.12.4, 2.1.1.12.6.4 Умов із змінами від 06.03.2010р. у зв`язку із наявністю простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту у повному об`ємі є 211 день з моменту виникнення овердрафту (простроченої заборгованості), тобто через 211 день, починаючи з 31 березня 2014 року, а саме 28 жовтня 2014 року відповідачка повинна була погасити кредит в повному обсязі.

Із відповідним позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся 09 листопада 2017 року (а.с.4).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці. Остання зобов`язалася за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами; строк повернення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті (п. 5.4 Умов, п.2.1.1.12.5 Умов із змінами від 06.03.2010р.), а у випадку прострочення кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості (п.2.1.1.12.4 Умов із змінами від 06.03.2010р) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 211 дня з моменту виникнення простроченої заборгованості - 28 жовтня 2017 року, відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов`язання настав 28 жовтня 2017 року, а з відповідним позовом до суду позивач звернувся 09 листопада 2017 року, висновки суду першої інстанції про пропуск ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності є такими, що відповідають фактичним обставинам справи і зібраним у справі доказам.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що строком виконання зобов`язання є останній строк дії кредитної картки, тобто 31 липня 2016 року, є неспроможними, оскільки як встановлено судом позичальник допустила прострочення кредиту (овердрафт), а тому строком повернення кредиту є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості (п.2.1.1.12.4 Умов від 06.03.2010р).

Докази та обставини, на які посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 12 червня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І. В. Кочеткова