Справа № 296/3358/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" червня 2019 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб Міністерства соціальної політики України та Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 20 січня 2015 року поблизу Донецького аеропорту м.Донецьк Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заявник мотивує свої вимоги тим, що був призваний для проходження військової служби та визначений у військову частину польова пошта НОМЕР_1 у званні старшого солдата. Також займав посаду старшого навідника взводу 1 аеромобільно-десантної роти. Крім того, брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей (з 01.12.2014 року по 24.12.2014 рік; 15.11.2014 по 23.04.2015 рік в районах с.Піски, с.Водяне, с.Орловка, м.Авдіївка, м. Костянтинівка Донецької області. Станом на 20.01.2015 року підрозділ заявника знаходився поблизу Донецького аеропорту м.Донецьк. 20.01.2015 року близько 14 год. 30 хв. ОСОБА_1 під час виконання військового обов`язку отримав контузію головного мозку, черепно-мозкову травму, забій головного мозку середнього ступеня тяжкості. 16.04.2015 пройшов огляд Госпітальної військово-лікарської комісії терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_2 за розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 09.04.2015 року за висновками якої встановлено, що черепно-мозгова травма головного мозку, яка отримана 20.01.2015 року пов`язана із виконанням військової служби. Згідно п.13 свідоцтва про хворобу №475 від 16.04.2015 року, заявник визнаний непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у воєнний час. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №112 від 01.06.2015 року заявника звільнено з військової служби в запас. Вважає встановлення факту того, що він отримав поранення саме внаслідок військової агресії Російської Федерації, можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку встановити такий факт чинним законодавством України не передбачено.

В судове засіданні заявник не з`явився, згідно поданого клопотання просив розглядати справу у його відсутність, заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній (а.с.92).

Представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України, у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив розглядати справу у відсутність представника (а.с.88-89).

Представник заінтересованої особи - Російської Федерації, у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення на заяву не подав (а.с.83).

Дослідивши та оцінивши у сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що старшого солдата ОСОБА_1 , військовослужбувця військової частини польова пошта НОМЕР_1 призвано для проходження військової служби по мобілізації, перебував у службовому відрядженні в районі виконання бойових завдань особовим складом частини та з 15.11.2014 року виконував завдання забезпечення виконання завдань в антитерористичній операції в Донецькій області по врегулюванні кризової ситуації в Україні (а.с.15).

Як вбачається з довідки військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №1128 від 16.07.2015 ОСОБА_1 з 01.12.2014 по 24.12.2014 безпосередньо брав участь у захисті незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції АДРЕСА_1 (а.с.14).

У довідці про обставини травми №515 від 21.05.2015 року, зазначено, що 20.01.2015 року, о 14 год.30 хв. в ході проведення антитерористичної операції під час виконання військових обовязків в ході оборони Донецького аеропорту, ОСОБА_1 отримав контузію головного мозку ЗЧМГ, забій головного мозку середнього ступеня важкості (а.с.46).

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами.

Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії №1325 від 16.05.2018 року встановлено, що травма ОСОБА_1 , а саме: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, що призвело до стійких залишкових явищ важкої черепно-мозкової травми у вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІІ ступеня з вираженими вестибулоактивними порушеннями, когнітивними порушеннями, логоневрозом, емоційно вольовою нестійкістю вираженим цереброастенічним синдромом, лікворо-гіпертензивним синдромом зі стійкою цефалгією, розсіяною пірамідною недостатністю. Гіпертонічної хвороби ІІ ст.2 ІХС: стенокардії напруги ІІ ФК.Атеросклеротичного кардіосклерозу СН ІІ-А пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.47).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №475 від 16.04.2015 року Військово-лікарською комісією поставлено діагноз та встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення, контузії, каліцтва: "залишкові явища після закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеню (20.01.2015 року) у вигляді церебрального конвекситального арахноїдиту з помірною зовнішньою гідроцефалією, вестибуло-атактичним, астено-невротичним, тривожним синдромами та заїканням помірно-вираженими. Травма так, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" (а.с.48-49).

Згідно довідки серії 12 ААБ №101159, ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності. Також у довідці зазначено, що отримане ним поранення - пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.50).

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №112 від 01.06.2015 року ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас за п.б ч.8 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоровя) (а.с.51).

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви убачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної

Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово - Морських Сил України. У подальшому лідер партії «Русское единство» Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою.

18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VІІ, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися таким чином.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна

Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в звязку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Статтею першою Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема:

-вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України;

-напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року за №254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Отже, факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим.

Відповідно до витягу із наказів керівника сектору Б (по стройовй частині, №142 від 17.05.2015, №193 від 06.07.2015, витягів з наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №52 від 01.12.2014 №69 від 24.12.2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у захисті незалежності, сувернітету та територіальної цілісності України в зоні бойових дій на сході України у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між травмами, які заявник отримав під час проходження військової служби та участі у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_1 20 січня 2015 року отримав поранення, також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області порушено право ОСОБА_1 на життя і здоров`я, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає повному задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_1 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, отримав поранення в результаті збройної агресії Російської Федерації, заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-91, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 20 січня 2015 року поблизу Донецького аеропорту м.Донецьк Донецької області України, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заявник:

ОСОБА_1

проживає за адресою:

АДРЕСА_2

паспорт серії НОМЕР_3

Заінтересовані особи:

Міністерство соціальної політики України

місцезнаходження за адресою:

м.Київ, вул.Еспланадна,8/10

Російська Федерація

адреса листування:

Посольство Російської Федерації в Україні,

Повітрофлотський проспект, 27

м.Київ, 03049

Повний текст рішення складено 10.06.2019

Cуддя О. С. Рожкова