Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2019 року м. Київ

Справа № 755/18876/17

Провадження №22-ц/824/6838/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

сторони:

позивач Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват

Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни , яка діє на підставі довіреності в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року, ухваленого суддею Макаренко О.І., повний текст рішення виготовлено 25 лютого 2019 року в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13567, 95 грн., судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 підписав заяву № б/н від 11січня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та підтвердив свою згоду на те, що підписна разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує. Станом на 01.10.2018 року загальна сума заборгованості склала 13567,95 грн

Посилаючись на зазначені обставини просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк»-Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В апеляційні скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, посилався на те, що відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення в Анкеті-заяві про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови та правила укладені поза межами кредитного договору. Активація відповідачем картки та користування нею свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто погоджувався з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами.

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 13567,95 гривень, враховуючи що згідно анкети-заяви, розмір кредитного ліміту визначено на рівні 4000,00 гривень. Також, позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, а додана до матеріалів справи Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останньої з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів на кредитці.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 11 січня 2011 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст..207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Зі змісту анкети-заяви, яка 11 січня 2011 року була підписана ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку. (а.с.7)

Належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11 січня 2011 року саме кредитного договору із встановленням кредитного ліміту у розмірі 4000 грн., представником позивача, у передбаченому ст..ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Зазначені у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н отримав картки за №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , остання з яких мала термін дії до останнього дня січня 2018 року, не дають підстав уважати, що між сторонами був укладений кредитний договір і на виконання кредитного договору такі картки були видані.

Отже, оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що між сторонами у січні 2011 року виникли кредитні правовідносини, на що посилається позивач в позовній заяві, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не може підтверджувати користування відповідачем коштами, наданими у кредит 11 січня 2011 року, а виписки по рахунку позивачем суду першої інстанції не надано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості, відхиляються судом, оскільки надання заперечень щодо позовних вимог є правом відповідача, та їх відсутність не звільняє позивача від обов`язку доведення перед судом обґрунтованості заявлених вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі розрахунок заборгованості не може підтверджувати користування відповідачем коштами, наданими у кредит 11 січня 2011 року, виписки по рахунку позивачем суду першої інстанції не надані.

Надані позивачем до апеляційної скарги виписка по картковим рахункам за період з 22 серпня 2012 року по 01 березня 2019 року, не приймаються апеляційним судом до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України , суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивачем самостійно обрано підстави, на яких ґрунтуються позовні вимоги та докази, якими позивач ці вимоги обґрунтовує.

Рішення судом першої інстанції прийнято з огляду на виключно ті докази, які були надані позивачем.

Представником банку причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, які додані до апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268,367, 374,375, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна