Провадження № 22-ц/811/982/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м.Львів

Справа №466/10324/18

Провадження № 22ц/811/982/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 11 лютого 2019 року (суддя Єзерський Р.Б.) ,

у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення переплати пенсії,-

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулося з позовом про стягнення переплати пенсії. В обґрунтування позову посилається на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2016 року у справі № 466/8457/16-а адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки прокуратури Львівської області від 10 червня 2016 року за № 18/1033; визнано протиправним і скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львові №8833/03-15 від 7 вересня 2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років, згідно з довідкою Прокуратури Львівської області від 10 червня 2016 року за № 18/1033 про заробітну плату; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова провести перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку - 14 276,19 грн. та з 1 січня 2016 року, без обмеження суми пенсійної виплати. Вказує, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 9 грудня 2016 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2016 року повернуто скаржнику, у зв`язку з невідповідністю такої вимогам ст. 106 КАС України. Постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2016 року набрала законної сили 9 грудня 2016 року і підлягала виконанню. Стверджує, що розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова від 13 грудня 2017 року здійснено перерахунок та виплату пенсії. Внаслідок здійсненого перерахунку пенсійна виплата становила 13 129, 80 грн. В лютому 2017 року управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова повторно подано апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19 травня 2018 року апеляційну скаргу задоволено, постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Розпорядженням Управління від 30 березня 2017 року пенсійну виплату приведено у відповідність до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2017 року, і така змінилася до 5 845, 43 грн. Стверджує, що за період з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року виникла переплата пенсії у розмірі 106 230, 64 грн. Вказує, що пенсія не підлягає поверненню у випадку, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки та відсутності недобросовісності з боку набувача. Вважає, що переплата виникла внаслідок виконання судового рішення, тобто, виплату здійснено примусово, така підлягає стягненню з відповідача. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 106 230, 64 грн. переплати пенсії.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси її довірителя, винесеним з порушенням норм матеріального права.Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно, що не підлягає поверненню: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вказує, що відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе лише за зловживання з боку пенсіонера та подання ним недостовірних даних, а не внаслідок добровільного виконання судового рішення.

3 червня 2019 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін. Рішеннясуду вважає законним та обґрунтованим. Стверджує, що переплата виникла внаслідок виконання судового рішення, виплату здійснено примусово, така підлягає стягненню з відповідача та поверненню.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Шевченківського районного суду м. Львова. Рішенням суду від 2 листопада 2016 року позов задоволено, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова неправомірними щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки Прокуратури Львівської області від 10 червня 2016 року за № 18/1033. Визнано протиправним і скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львові №8833/03-15 від 7 вересня 2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років згідно з довідкою Прокуратури Львівської області від 10 червня 2016 року за № 18/1033 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 жовтня 1995 року №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-111). Зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії за вислугу років, згідно з довідкою Прокуратури Львівської області від 10 червня 2016 року № 18/1033 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 жовтня 1995 року № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-111), з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку - 14 276,19 грн., з 1 січня 2016 року, без обмеження суми пенсійної виплати. Постанова Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листапада 2016 року набрала законної сили і підлягала виконанню. Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова від 13 грудня 2017 року виконано згадану постанову, здійснено перерахунок та виплату пенсії, у відповідності до резолютивної частини судового рішення. Внаслідок здійсненого перерахунку пенсійна виплата становила 13 129, 80 грн.

Львівським апеляційним адміністративним судом задоволено позов Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі, постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі. Дана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 19 травня 2018 року.

Розпорядженням управління від 30 березня 2017 пенсійну виплату приведено у відповідність до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2017 року, така склала 5 845, 43 грн.

Таким чином, за період з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року виникла переплата в розмірі 106 230, 64 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової правої підстави заволоділа ним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін. наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт - приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що виплата пенсії позивачу проведена відповідачем добровільно, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2011 року. Тому у задоволені позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення 106 230, 64 грн. переплати пенсії належить відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати належить покласти на позивача та стягнути в дохід держави 3 984 грн. судового збору (1 593, 45 грн. - у зв`язку з розглядом у суді першої інстанції, 2 391 грн. у зв`язку з розглядом справи апеляційним судом).

Керуючись : ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 лютого 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_3 про стягнення 106 230, 64 грн. переплати пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь держави судовий збір у розмірі 3 984 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий

Судді