Справа № 200/3140/17
Провадження № 2/200/2229/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 квітня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Гургули В.С.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2017 року позивач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги наступним.

21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/2636/5/14008, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 161400,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 0.04.2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором. Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на дату пред`явлення позову має місце заборгованість, а саме:

- прострочені нараховані проценти 1912,25 доларів США, або 51847,21 грн.;

- борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту станом на 12.01.2017 року 13642,18 доларів США, або 369883,14 грн., а всього сума боргу становить 15554,43 доларів США, або еквівалент у національній валюті по курсу НБУ 1долар США = 27,113199 грн. - 421730,36 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 014/2636/5/14008 від 21.04.2008 року у розмірі 15554,43 доларів США, або 421730,36 грн. Покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 13 квітня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи, однак відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

21 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» відповідно до статуту, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 14.04.2016 року, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/2636/5/14008, згідно якого відповідачу було надано кредит в сумі 161400,00 доларів США, зі строком користування до 20 квітня 2015 року, та сплатою відсотків за користування кредитом у наступних розмірах:

1.1.1. протягом першого року користування кредитом 11,5% річних,

1.1.2. протягом другого року користування кредитом 11,0% річних,

1.1.3. протягом третього року користування кредитом 10,5% річних,

1.1.4. протягом четвертого року користування кредитом 10,0% річних,

1.1.5. протягом п`ятого року користування кредитом 9,5% річних,

1.1.6. протягом шостого року користування кредитом 9,0% річних,

1.1.7. протягом сьомого року користування кредитом 8,5% річних,

Відповідно до п.5.6 кредитного договору, позичальник зобов`язаний достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником та/або третіми особами умов кредитного договору та/або договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Факт надання позивачем відповідачу кредиту в обумовленій договором сумі підтверджується заявою на видачу готівки від 21 квітня 2008 року.

Відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 12 січня 2017 року має місце заборгованість, а саме:

- прострочені нараховані проценти 1912,25 доларів США, або 51847,21 грн.;

- борг за несплаченою (простроченою) частиною кредиту станом на 12.01.2017 року 13642,18 доларів США, або 369883,14 грн., а всього сума боргу становить 15554,43 доларів США, або еквівалент у національній валюті по курсу НБУ 1долар США = 27,113199 грн. - 421730,36 грн.

Розмір заборгованості підтверджується розрахунком, наданим позивачем.

Вирішуючи спір, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідачем не надано заперечень щодо розміру заборгованості, а саме основного боргу та нарахованих відсотків та доказів, що вказана сума була ним сплачена повністю чи частково.

Стосовно визначення грошової одиниці, в якій має бути стягнутий борг, суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Саме така правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути суму боргу з відповідача на користь позивача у доларах США, оскільки саме в цій валюті відповідачу був наданий кредит.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» суму заборгованості за кредитним договором № 014/2636/5/14008 від 21.04.2008 року у розмірі 15554,43 доларів США (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири долари США 43 центи).

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» судовий збір у розмірі 6325 грн. 96 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску