У Х В А Л А

Справа №338/263/19

10 червня 2019 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді Круль І.В.

за участю секретаря с/з Дроздюк І.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в селищі Богородчани клопотання відповідача ОСОБА_2 у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , третя особа - приватне підприємство «Агроресурс» про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 010/14-10/458 G101 від 16 вересня 2008 року,

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в суд пред`явивши позов до ОСОБА_2 , третя особа - приватне підприємство «Агроресурс» про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 010/14-10/458 G101 від 16 вересня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду письмове клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Клопотання мотивоване тим, що між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з приписами ГПК України.

Представник позивача - АТ «Райффайзен Банк Аваль» направив суду письмові заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі, просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, розглянути справу по суті та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що у даній справі вимоги пред`явлено виключно до поручителя (фізичної особи) щодо виконання договору поруки без об`єднання їх з вимогами до боржника (юридичної особи) за кредитним договором, тому, зважаючи на суб`єктний склад спору, а саме оскільки відповідачем є фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, спір не підвідомчий господарським судам.

В підготовчому засіданні представник позивача - адвокат Ілляшенко О.В. просила відмовити в задоволенні клопотання в зв`язку з його безпідставністю з підстав, зазначених у письмовому запереченні на клопотання про закриття провадження у справі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши подані в розпорядження суду матеріали, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та приватним підприємством «Агроресурс» було укладено Генеральну кредитну угоду №101, в рамках якої було укладено кредитний договір № 010/14-10/458 G101.

16 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки G101-266, відповідно до умов якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язаннях ПП «Агроресурс», що виникають з умов кредитного договору № 010/14-10/458 G101, а також, відповідно до умов п. 3.1. договору поруки, встановили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед банком, що і боржник, у тому ж обсязі, що і боржник.

У статті 19 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України (у редакції Закону № 2147-VIII) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, відповідно до частини другої якої юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, норми процесуальних законів господарського та цивільного судочинства не містять обмежень щодо участі у справах позовного провадження у якості сторін як юридичних, так і фізичних осіб.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частина перша ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства визначає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З 15 грудня 2017 року у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц у подібних правовідносинах.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося в Господарський суд Івано-Франківської області пред`явивши позов до приватного підприємства «Агроресурс» про стягнення боргу за кредитним договором № 010/14-10/458 G101 від 16 вересня 2008 року.

У справі, яка розглядається Богородчанським районним судом Івано-Франківської області, вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/14-10/458 G101 від 16 вересня 2008 року у сумі 31053,74 дол. США, що еквівалентно 870548 грн. 41 коп. на дату розрахунку по курсу НБУ, пред`явлено до ОСОБА_2 як до поручителя за вказаним кредитним договором.

На думку суду, пункт 1 частини 20 ГПК України дає можливість розглядати в одному провадженні позовні вимоги, заявлені одночасно до боржника за основним зобов`язанням (юридичної особи) та до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, але взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання основного зобов`язання, у випадку, якщо заявлені позовні вимоги є однорідними, пов`язаними між собою та їх спільний розгляд є доцільним, забезпечує повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду.

Позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до господарського суду та до місцевого загального суду з окремими позовами, без об`єднання позовних позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договору поруки, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, тому, з урахуванням практики Великої Палати Верховного Суду, частини першої статті 20 ГПК України та частини першої статті 19 ЦПК України у їх взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. 19 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, керуючись ст. 268 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , третя особа - приватне підприємство «Агроресурс» про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 010/14-10/458 G101 від 16 вересня 2008 року відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуюча І.В. Круль