Яготинський районний суд Київської області
УХВАЛА

Іменем України

19 червня 2019 року Суддя Яготинського районного суду Кисіль О.А. перевіривши матеріали справи за позовом АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 та ПП "Давос-Ойл-Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Яготинського районного суду Київської області до ОСОБА_1 та ПП "Давос-Ойл-Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із позовної заяви вбачається, що 17 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" та Приватним підприємством "Давос-Ойл-Сервіс" було укладено Кредитний договір №011/9449/376006, згідно якого банк зобов`язувався надати Позичальнику кредитні кошти у формі невідновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 100000 грн. 00 коп. із строком до 14.11.2019 року. Також 14 листопада 2017 року в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №011/9449/376006П, відповідно до якого Поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з Позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть в майбутньому, які випливають із умов кредитного договору в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що вказана справа не підсудна Яготинському районному суду як суду загальної юрисдикції, виходячи із наступного.

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Із правового висновку, зробленого в п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 р. по справі № 415/2542/15-ц, вбачається.

Стаття 1 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) обмежувала участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між кредитором, боржником за основним зобов`язанням і поручителями, частина з яких є фізичними особами.

Натомість, ЦПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) не містив обмежень щодо розгляду спорів з таким предметом залежно від суб`єктного складу учасників процесу.

Таким чином, позовні вимоги кредитора до поручителів, які не мають солідарного обов`язку, та до боржника за основним зобов`язанням щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, подані до суду до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції вказаного Закону України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Тобто, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об`єднання позовних вимог щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов`язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов`язання.

Відповідно до наданих матеріалів справи вбачається, що згідно кредитного договору позичальником відповідно до п.10.1.1 є субєкт підприємницької діяльності, даний договір підписаний директором вказаного підприємства, якимй і є поручителем відповідно до вказаного кредитного договру та договору поруки.

В силу вимог п.1 .ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вище викладене, та те, що стороною за основним зобов`язанням є Приватне підприємство "Давос-Ойл-Сервіс", в зв`язку з чим дана справа підвідомча Господарському суду Київської області, а тому позивачеві у відкритті провадження за даним позовом необхідно відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, ст. ст. 1, 20 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви АТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 та ПП "Давос-ОЙл-Сервіс" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання до Яготинського районного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А. Кисіль