Ухвала

27 травня 2019 року

м. Київ

справа № 322/334/18

провадження № 61-7700ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження закасаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що він обіймає посаду селищного голови Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області з 01 грудня 2010 року. За весь час роботи він на вказаній посаді набув авторитет, визнання та повагу мешканців селища. В газеті «Наше життя» за ІНФОРМАЦІЯ_1 року № НОМЕР_1, на другій сторінці була опублікована стаття відповідача - «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій він звинувачує його у перешкоджанні здійсненню підприємницької діяльності на території селища, у зв`язку з чим біля сотні приватних підприємців були закриті протягом 2017 року: «Постійні перепони у здійсненні підприємницької діяльності з боку пана Шамайди призвели до того, що біля сотні приватних підприємців змушені були закритися тільки протягом 2017 року», а також в тому, що він не допускав відповідача до участі в конкурсі на вивіз рідких побутових відходів з метою монополізації діяльності та отримання незаконного прибутку і порушує закон: «Неодноразово, маючи у власності асенізаційну машину я, як приватний підприємець, звертався до ОСОБА_1 з метою участі у конкурсі на вивіз рідких побутових відходів та вирішення проблеми облаштування зливного колодязя для злиття каналізаційних відходів, на що отримував відмови та впевнене твердження нашого селищного голови, що на території селища працюватиме лише асенізаційна машина СКП «Варта», конкурентів він не потерпить»; «... до участі у конкурсі ОСОБА_1 нікого не допускає по одній причині - монополізувати діяльність та отримувати незаконний прибуток.»; «Припиніть порушувати закон». Вказував, що всі названі вище звинувачення на його адресу являються неправдивими і підлягають спростуванню.

Так, йому не відомо жодного випадку, що з його вини припинив діяльність хоч один приватний підприємець у 2017 році, з цього приводу не має жодної скарги, жодного рішення суду чи інших уповноважених органів. За період з 2014 року по 2017 рік відповідач не намагався прийняти участь у конкурсі на вивіз рідких побутових відходів. Оголошення про проведення конкурсу були опубліковані в газеті «Наше життя» від 30 жовтня 2014 року, 12 березня 2016 року та 13 травня 2017 року, пропозицій від відповідача для участі в цих конкурсах не надходило. Відносно звернень відповідача до нього, то вони дійсно були, і на кожне з них він отримав обґрунтовану відповідь, жодна з яких не була ним оскаржена. Так, Новомиколаївською селищною радою було прийнято рішення від 22 грудня 2016 року № 15 за зверненням ОСОБА_2 щодо облаштування місця для рідких відходів, яким йому було рекомендовано звернутися до компетентних органів в цьому питанні, оскільки це не належить до повноважень селищної ради.

14 лютого 2018 року ОСОБА_2 на його звернення від 12 лютого 2018 року була надана відповідь, в якій роз`яснено порядок прийняття участі у конкурсі на надання послуг з вивезення побутових відходів, тому у жодній з відповідей ОСОБА_2 не має тих висловлювань, в яких він його звинувачує у статті. Таким чином, відповідач поширив неправдиву інформацію, яка принижує його честь та гідність і підриває його авторитет серед населення та завдало йому моральної шкоди.

Посилаючись на викладені обставини просив визнати поширені в газеті «Наше життя» за ІНФОРМАЦІЯ_1 року № НОМЕР_1 на сторінці 2 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» вищезазначені відомості такими, що є викладеними неправдиво, не відповідають дійсності, принижують його честь і гідність, ділову репутацію та завдають йому моральної шкоди, зобов`язати ОСОБА_2 в десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили спростувати вищевказані відомості шляхом опублікування спростування на 2 сторінці у газеті «Наше життя», а також стягнути із ОСОБА_2 на його користь 20 000 грн в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано поширені в газеті «Наше життя» Новомиколаївського району Запорізької області за ІНФОРМАЦІЯ_1 року № НОМЕР_1 на сторінці 2 в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» відомості: «Постійні перепони у здійсненні підприємницької діяльності з боку пана Шамайди призвели до того, що біля сотні приватних підприємців змушені були закритися тільки протягом 2017 року.»; «Неодноразово, маючи у власності асенізаційну машину я, як приватний підприємець, звертався до ОСОБА_1 з метою участі у конкурсі на вивіз рідких побутових відходів та вирішення проблеми облаштування зливного колодязя для злиття каналізаційних відходів, на що отримував відмови та впевнене твердження нашого селищного голови, що на території селища працюватиме лише асенізаційна машина СКП «Варта», конкурентів він не потерпить», такими, що не відповідають дійсності, принижують честь і гідність ОСОБА_1 , його ділову репутацію, та завдають йому моральних страждань і моральної шкоди.

Зобов`язано ОСОБА_2 спростувати вищевказані відомості, шляхом опублікування спростування на 2 сторінці у газеті «Наше життя» Новомиколаївського району Запорізької області. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, а також 7 877 грн 80 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 28 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру - захист честі, гідності та ділової репутації так і майнового характеру - відшкодування моральної шкоди.

Вимоги майнового характеру в сумі 20 000 грн, станом на 01 січня 2019 року не перевищують п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 960 500 грн (1 921 * 500).

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Верховний Суд урахував ціну позову, предмет позову, складність та прийшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині оскаржуваної постанови про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик