ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1402/15-ц

провадження № 22-ц/4809/885/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»;

розглянувши у порядку спрощенного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом в якому після уточнень (т.2 а.с.9-10) просить: стягнути з Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» суму коштів по вкладу 10 280 доларів США у якості депозитного вкладу від 09.10.2013 року; відсотки за користування коштами в розмірі 668 доларів 16 центів США; три відсотки річних від суми заборгованості в розмірі 639 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 09 жовтня 2013 року між нею та відповідачем укладено договір №SAMDN6287 «Стандарт», згідно умов якого нею було передано, а банком прийнято грошові кошти для розміщення на депозитному рахунку відповідно до наведених у договорі параметрів, на строк 182 дня, тобто по 09 квітня 2014 року. В день укладання договору нею внесено на депозитний рахунок 10280 доларів США, що підтверджує квитанцією. Так як строк дії договору сплинув 09.04.2014 року, вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернути суму внеску та відповідно проценти за користування коштами, однак їй було відмовлено. 17.04.2014 року вона звернулась на гарячу лінію відповідача із заявою про розблокування депозиту, і так ще декілька раз, проте її заявки відхилялися, вказуючи на те, що були припинені роботи банківських установ України в Автономній республіці Крим, та збитки в зв`язку з цим, які зазнав банк є форс-мажором.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів по депозиту - задоволено частково: стягнуто із Публічного акціонерного товариства КБ «Приват банк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу за договором №SAMDN6287 «Стандарт» від 09.10.2013 року з відсотками -11 170 доларів 88 центів США, що еквівалентно 316 672, 84 грн.; пеню в сумі 1496,90 доларів США , що еквівалентно 42 434, 22 грн.; 3% річних в розмірі 123,95 доларів США, що еквівалентно 3 513, 74 грн., а всього на загальну суму : 12 791 , 73 доларів США, що еквівалентно 362 620 грн. 80 коп.; в решті вимог - відмовлено (т.1, а.с. 133-134).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 липня 2015 року змінено у частині визначення заборгованості по поверненню банківського вкладу, процентів, 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та розподілу судових витрат, у зв`язку з чим: стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором банківського вкладу SAMDN 687 «Стандарт» у розмірі 10 727 доларів США 30 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.07.2015 року становить 235 697 грн. 67 коп., у тому числі 10 280 доларів США вкладу, 334 долари США 08 центів - процентів за договором та 113 доларів США 22 центи - 3% річних від простроченої суми вкладу; рішення у частині стягнення пені скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні позову до ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання за депозитним договором (т.1, а.с. 180-183).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с. 231-233).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2019 року Позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму внеску в розмірі 10280 (десять тисяч двісті вісімдесят) доларів 00 (центів) США у якості депозитного вкладу від 09.10.2013 року; відсотки за користування коштами в розмірі 668 доларів 16 центів США; три відсотки річних від суми заборгованості в розмірі 639 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1653,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права при вирішенні судової справи, не з`ясовано всіх обставин справи, як наслідок -ухвалення судового рішення, що не є законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда є законним і обґрунтованим, та таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що 09 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , відповідно до заяви вкладника на оформлення вкладу «Стандарт», було укладено договір №SAMDN62876, за яким банк прийняв на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у іноземній валюті - доларах США. Так, договір банківського вкладу №SAMDN62876 від 09.10.2013 року укладався на строк 182 дні по 09.04.2014 року, згідно якого позивач здійснила вклад у сумі 10280,00 доларів США. Проценти по договору складали 6, 5 % річних, період нарахування яких становив 1 місяць (а.с. 5). Внесення суми вкладу 10280,00 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_1 підтверджено наданою позивачем копією квитанції ( а.с. 6).

Позивач після закінчення строку дії договору - 09.04.2014 року неодноразово зверталася до банку про повернення вкладу за договорами та нарахованих відсотків, останній раз - 13.10.2014 року. Проте, вимоги позивача щодо повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків виконані не були.

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним факт існування між сторонами договірних зобов`язань, які випливають з депозитного договору від 9 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами у філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк». Доказом наведеного є примірник договору та квитанція про прийняття Кримським РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» 10280 доларів США для розміщення їх на депозитному вкладі за вищезазначеним договором.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони(вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Позивач на підтвердження існування договірних правовідносин надав до суду екземпляр оригіналу договору № SAMDN6287 «Стандарт» від 09.10.2013 (т.2 а.с. 101) та оригінал фіскального (касового, банківського) чеку (т.2 а.с.102).

Із висновку експерта № 8/18 - 27 від 20.02.2018, за результатами проведення судово - технічної експертизи документів, фіскальний (касовий, банківський) чек, що знаходиться в справі ( т.2 а.с. 102) має друковані тексти, що стосується договору, наступного змісту: « ПРИВАТБАНК Крымское РУ Отделение #468, 98600 р. Крым * Ялта ул. Маршака 6 Дата 09.10.13 Внесенн* на рахунок Рахунок карта : НОМЕР_1 Сум*а 10280.00 USD Разом: ПІБ одержувача: ОСОБА_3 ЕЦП: GAGR. AGR 85866 Підпис касира Касир: ОСОБА_6 Дякуємо .

Також експерт зазначив, що будь яких ознак зміни першочергового змісту фіскального (касового, банківського) чеку, що знаходиться в справі (а.с.102), шляхом додруківки домальовування, друкованих текстів документу не виявлено.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що наявний у справі договір та фіскальний чек, який містить відомості про: внесення коштів; суму внесених коштів; реквізити договору (його номер); номер особового рахунку, на який зараховується вклад та електронний підпис банківського працівника, яка прийняла кошти, є належними та допустимими доказами які свідчать про існування між сторонами договірних правовідносин.

Доводи представника відповідача, що позивач не надала доказів, що дані кошти не були нею зняті із рахунку достроково чи за закінченням дії договору, суд не приймає, оскільки зазначені докази які є фактично запереченнями відповідача проти позову, має надати сам відповідач.

Договором № SAMDN6287 «Стандарт» від 09.10.2013 передбачено, що мінімальний строк вкладу становить шість місяців. Якщо після закінчення мінімального строку вкладу клієнт не заявив Банку про бажання забрати свої кошти вклад автоматично продовжується ще на шість місяців.

Відомостей, що позивач після закінчення мінімального строку вкладу зверталась до Банку за поверненням коштів матеріали справи не містять, а отже строк вкладу автоматично був продовжений ще на шість місяців тобто до 08.10. 2014 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо стягнення з Банку на користь позивача процентів в розмірі визначеному договором (6,5% річних), за період з 09.10.2013 по 08.10.2014.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, оскільки Банк своїх зобов`язань по своєчасному поверненню коштів не виконав.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ч.1 статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Таким чином, керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 березня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Л.М.Дьомич

С.М.Єгорова