Провадження 2-к/127/1/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання адвоката Павлова Сергія Сергійовича, який діє в інтересах громадянина Канади ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції та громадянки Канади ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Адвокатського об`єднання Павлов С.С., здійснюючи захист інтересів громадянина Канади ОСОБА_1 у справі з громадянкою Канади ОСОБА_2 , в порядку визнання рішення іноземного суду на території України, що не потребує примусового виконання, звернувся з клопотанням про визнання на території України постанови Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі про розлучення № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року.

23.05.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області у справі № 127/10583/17 постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження та прийнятті до розгляду клопотання громадянина Канади ОСОБА_1 про визнання на території України постанови Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі про розлучення № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року, що не підлягає примусовому виконанню.

20.06.2017 року Апеляційним судом Вінницької області у справі № 127/10583/17 постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу громадянина Канади ОСОБА_1 - відхилено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.05.2017 року залишено без змін.

Як вбачається із змісту судових рішень, останні мотивовані тим, що між Україною та Канадою немає договору про співпрацю у цивільних та сімейних справах, а тому громадяни Канади не мають права на звернення до судів України, і судові рішення Канади не підлягають визнанню в Україні як акти правосуддя.

31.10.2018 року Верховний Суд касаційну скаргу адвоката Адвокатського об`єднання Павлова С.С. задовольнив повністю, судові рішення, які передбачали «правовий акт невзаємності України по відношенню до Канади» скасував, справу направив до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Мотивуючи це тим, що Канада є учасником Нью-Йоркської конвенції з 10 серпня 1986 року, Україна з 22 серпня 1960 року, Зазначений міжнародний принцип «взаємності» при взаємодії правових систем різних держав, закріплено в частині другій статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право» де вказано, що застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

В судовому засіданні встановлено, що заінтересована особа - громадянка Канади ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знайшло своє підтвердження в ході з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

Разом з тим, суду надана заява громадянки Канади ОСОБА_2 складена за її життя та датована 04.10.2016 р., посвідчена Меарі Мейгай Хоуп адвокатом-нотаріусом провінції Онтаріо у місті Торонто, з перекладом здійсненим Олексієнко Ларисою Владиславівною з англійської на українську мову, справжність підпису якого засвідчено Державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори Гречко Ж.Б., зареєстровано в реєстрі за № 2-571 та засвідчено справжність усіх документів Генеральним консульством України в м. Торонто (Канада) за № 572-144. У вказаній заяві громадянка Канади ОСОБА_2 заявила, що вона попередня дружина ОСОБА_1 , і просила суд визнати той факт, що вони були розлучені з ОСОБА_1 15 листопада 2007 року.

Заінтересована особа - Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області листом від 04.06.2019 р. №1729-16.3-30 повідомила про те, що не заперечує про розгляд справи за їх відсутності, про результати вирішення справи покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні адвокат Павлов С.С. підтримав клопотання, заявлене в інтересах ОСОБА_1 , з посиланням на обставини, викладені у заяві, та повідомив наступне.

16.12.2007 року постановою Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 02 жовтня 1988 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (актовий запис № 2678).

Вказана постанова Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року набрала законної сили 16.12.2007 року, на підставі чого Вищим Судом Справедливості провінції Онтаріо видано свідоцтво про розлучення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 07.01.2014 року.

14.05.2013 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького міського відділу ДРАЦС Головного управління юстиції у Вінницькій області та отримала дублікат свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 з ОСОБА_1 У подальшому на цій підставі, ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

15.07.2013 року Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/11450/13 постановив ухвалу, якою провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрив. Своє рішення суд мотивував тим, що згідно з постановою та свідоцтвом Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 - шлюб розірвано між сторонами уже з 16.12.2007 року, про що свідчить витяг з Державного реєстру АЦСГ про шлюб № 6 , виданий Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Вінницькій області 10.07.2013 року.

Не погоджуючись з ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/11450/13 від 15.07.2013 року, ОСОБА_2 оскаржила її до Апеляційного суду міста Києва.

19.09.2013 року Апеляційний суд міста Києва виходячи з того, що постанова Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року відповідно до статті 399 ЦПК України не визнана в Україні, ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/11450/13 від 15.07.2013 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, де позов був залишений без розгляду у зв`язку з неявкою на судове засідання позивача ОСОБА_2

Після перебігу трьох років від вказаних подій, 14.07.2016 року ОСОБА_2 вдруге звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

02.12.2016 року Солом`янський районний суд міста Києва у справі № 760/12353/16-ц виніс рішення, яким позов задовольнив, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвав.

Не погоджуючись з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі №760/12353/16-ц від 02.12.2016 року, ОСОБА_1 його оскаржив до Апеляційного суду міста Києва.

06.04.2017 року Апеляційний суд міста Києва у справі № 760/12353/16-ц постановив ухвалу, якою рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02.12.2016 року скасував, позовну заяву ОСОБА_2 залишив без розгляду.

Адвокат Павлов С.С. в подальшому вказав, що зазначеними обставинами, обумовлена неясність між одночасним існуванням дубліката свідоцтва про шлюб, виданого Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Вінницькій області серії НОМЕР_1 від 14.05.2013 року, в аспекті юридичного акту розлучення 16.12.2007 року згідно з постановою та свідоцтвом Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 та витягом з Державного реєстру АЦСГ про розлучення на цій підставі № 6 , що виданий Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиціії у Вінницькій області 10.07.2013 року.

Вищевказане у сукупності, на думку адвоката Павлова С.С., породжує необхідність визнання на території України рішення іноземного суду - Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року, яке набуло законної сили 16.12.2007 року «Про розірвання шлюбу між шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 02 жовтня 1988 року Відділом державної РАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (актовий запис № 2678).

Заслухавши представника ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази в справі, та надавши правову оцінку обставинам справи, суд дійшов до висновку, що клопотання адвоката Павлова С.С. підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709 від 23.06.2005 року передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до статті 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 року № 2933, Україна з 02.04.2003 року приєдналася до Гаазької Конвенції про відміну вимог легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 року, яка набула чинності в Україні з 22.12.2003 року.

Канада не є державою-учасницею Гаазької конвенції, відповідно видані компетентними органами Канади офіційні документи для їх використання в Україні мають бути визнані та/чи легалізовані в установленому порядку.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» йдеться про те, що не потребують виконання рішення про: визнання прав; оголошення банкрутом; визнання недійсними певних актів; визнання, оспорення батьківства; позбавлення батьківських прав; розірвання шлюбу; встановлення фактів, що мають юридичне значення; усиновлення; визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» йдеться про те, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до тексту постанови Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 02 жовтня 1988 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (актовий запис № 2678) - розірваний.

Як вбачається із змісту постанови Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . приймали особисту участь в судовому процесі з розірвання їх шлюбу.

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада від 07.01.2014 року та постанови у справі № 07-FD-331731, постанова іноземного суду набрала законної сили 16.12.2007 року.

У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу (ч. 7 ст. 473 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 468 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено :

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

? Як з`ясовано судом, станом на дату ухвалення цього рішення не існує іншого рішення суду, в тому числі України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, у проваджені судів України немає справи у спорі між тими самим сторонами, з того ж предмету і з тих же підстав.

Інших підстав відповідно до ст. 468 ЦПК України за наявності яких суд в задоволенні клопотання може бути відмовлено, - судом не встановлено.

Заявником дотримано порядку, встановленого статтею 472 ЦПК, якою передбачено, що клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Клопотання заявника підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області з огляду на територіальну юрисдикцію Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та наявності у громадянина Канади ОСОБА_1 житла у м. Вінниці, що підтверджено документально.

В той же час суд бере до уваги, що відповідно до витягу з Державного реєстру АЦСГ про розлучення на цій підставі № 7 , що виданий Вінницьким міським відділом ДРАЦС Головного управління юстиції у Вінницькій області 17.05.2017 року, постанова Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року, - не підлягає примусовому виконанню, тому що у Державному реєстрі АЦСГ міститься правильна інформація про розірвання шлюбу та його підставу, і зазначена обставина підтверджує те, що прийняте судом рішення не порушуватиме прав та законних інтересів заінтересованої особи - Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції.

Щодо інтересів заінтересованої особи ОСОБА_2 , суд бере до уваги складену за її життя заяву від 04.10.2016 року про її волевиявлення і визнання того факту, що подружжя розлучене 15.11.2007 р.

Суд у своїй правовій оцінці також враховує, що свідоцтво про розірвання шлюбу Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада від 07.01.2014 року, його форма відповідає передбаченій законодавством країни походження; процедура легалізації цього документа здійснена відповідно до Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 р. за № 113, що свідчить про відсутність необхідності у його повторному визнанні. Крім того, чинне законодавство не передбачає процедури визнання свідоцтв про розірвання шлюбу, виданих на території інших держав у судовому порядку.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі № 07-FD-331731 від 15.11.2007 року відповідає критеріям, визначеним ст. 471 ЦПК України, і підстави для відмови у визнанні в Україні цього рішення, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 471-473 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити.

Визнати на території України постанову Вищого Суду Справедливості провінції Онтаріо, Канада у справі №07-FD-331731 від 15.11.2007 року за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02 жовтня 1988 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (актовий запис №2678)», яка набрала законної сили 16 грудня 2007 року та згідно з якою шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 16 грудня 2007 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 27.06.2019 р.

Суддя