ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2901/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/531/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря Панькевич Т.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Магдич О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Дзюбичем В.Л., повний текст якого складено 18 березня 2019 року, у цивільній справі № 607/2901/16ц,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. 21 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту, який складено 20 серпня 2015 року ОСОБА_4 , недійсним.

1.3. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідусь ОСОБА_4 , який 28.07.2014 року склав заповіт на користь сина ОСОБА_5 Після його смерті, при зверненні із заявою в нотаріальну контору їй стало відомо про те, що спадкодавець 20 серпня 2015 року склав заповіт на користь ОСОБА_3

1.4. Заповіт позивачка вважає недійсним, оскільки вважає, що на день його вчинення спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій у зв`язку із незадовільним станом здоров`я та похилим віком, що виразилось у віковому склерозі із-за перенесення мікроінсульту, що призвело до несприйняття ним дійсних подій.

1.5. Підставою недійсності вказує і на порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій з оформлення та посвідчення заповіту. У заповіті є розбіжності щодо місця його вчинення.

1.6. Ставить під сумнів підписання спадкодавцем заповіту.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог ОСОБА_2 .

2.2. Рішення мотивовано тим, що наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено наявність у спадкодавця психічного або іншого захворювання, внаслідок якого ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними 20.08.2015 року та відсутністю доказів про те, що підпис вчинено іншою особою, а не спадкодавцем.

2.3. Доводи позивача стосовно недійсності заповіті із-за порушень процедури складення та посвідчення заповіту, які допустив нотаріус, є безпідставними.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

3.1. 17 квітня 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати в частині вирішення її вимог про визнання заповіту недійсним з підстав, які викладені в статті 225 ЦК та ухвалити в цій частині нове.

3.2. Суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, поверхнево та невірно оцінив докази в справі, відсутня мотивована оцінка аргументів, які наведені сторонами справи, зроблено невірний висновок по суті позову.

3.3. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні повторної посмертної судово-психіатричної експертизи оскільки у наданому висновку судово-психіатричної експертизи не досліджено карту виїзду швидкої медичної допомоги за 20.08.2015 року.

3.4. Не дав оцінки розбіжностям в тексті заповіту та посвідчувальному написі на заповіті щодо місця складання та посвідчення 20.08.2015 року заповіту.

3.5. Не зробив висновок стосовно наявності підстав для визнання заповіту недійсним згідно до статті 233 ЦК (під впливом тяжких обставин).

3.6. Суд не дав належної оцінки порушення державним нотаріусом процедури з оформлення та посвідчення заповіту, які виразились :

- при посвідчені правочину нотаріус не зверталась до лікаря із запитом з приводу дієздатності спадкодавця;

- нотаріус засвідчила заповіт у присутності іншої сторони правочину спадкоємця ОСОБА_3 ;

- внесла до Спадкового реєстру заповіт від 20.08.2015 року за реєстром № 656, який на той час не був підписаний спадкодавцем.

4. Аргументи учасників справи.

(1) Відповідач ОСОБА_3 не скористався правом на подачу відзиву.

(2) Позиції представників сторін в суді апеляційної інстанції

(А)

4.1. В суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав.

(Б)

4.2. Представник відповідача заперечує аргументи, які викладені в апеляційній скарзі. Просить рішення залишити без змін.

4.3. Суд першої інстанції докладно проаналізував пояснення свідків, членів експертної медичної комісії, які в категоричній формі висловили в судовому засідання свої міркування та висновки стосовно фізичного та психічного здоров`я спадкодавця, який сам був лікарем, науковцем та викладачем медуніверситету.

4.4. Спадкодавець є дядьком відповідача та дідусем позивачки. Залишившись наодинці, в червні 2015 року після перелому ноги в районі стегна, спадкодавець потребував догляду, що і спонукало його зробити новий заповіт. Спадкодавець уродженець Київської області і в смт. Рокитне проживав його рідний брат до якого він побажав переїхати проживати.

5. Обставини справи.

5.1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Рокитне Київської області у віці 91 рік помер спадкодавець ОСОБА_4 , який мав місце постійного проживання в АДРЕСА_1 (а.с. 4).

5.2. 20 серпня 2015 року в м.Тернополі ОСОБА_4 склав заповіт на все належне йому майно ОСОБА_3

5.3. Заповіт складено на бланку НАО 823062 державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю.В. на прохання спадкодавця та посвідчено вдома за адресою АДРЕСА_1 , внесено в реєстр за №656 Другої Тернопільської державної нотаріальної контори (а.с. 7).

5.4. Позивачка є законним спадкоємцем за правом представлення та матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь якого 28 липня 2014 року ОСОБА_4 складено заповіт (а.с. 5). Вказану обставини ствердили в суді апеляційної інстанції представники сторін.

5.5. З долучених до справи медичних виписок вбачається наявність у спадкодавця лише соматичних захворювань, які не викликають дефект волі, що відображено у висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №1 від 05.01.2017 року (а.с.91-92).

Позиція апеляційного суду

6. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції:

6.1. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6.2. Вказаним вимогам норм процесуального права, судове рішення відповідає.

6.3. Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

6.4. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

6.5. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

6.6. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

(1)

Доводи апеляційної скарги стосовно недійсності заповіту на підставі ст. 225 ЦК України з підстав не усвідомлення заповідачем значення його дій.

6.7. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

6.8. Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

6.9. Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

6.10. Заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття1233 ЦК України) .

6.11. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю і вказане право на заповіт здійснюється нею особисто (стаття 1234 ЦК України).

6.12. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

6.13. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 01 від 05.01.2017 року ОСОБА_4 станом на період складання та посвідчення заповіту 20.08.2015 року не страждав на жодний психічний розлад та як не страждаючий на психічні розлади усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними на період складання заповіту та посвідчення заповіту 20.08.2015року ( а.с. 91-92).

6.14. Вказаний висновок не містить даних про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними.

6.15. Вищевказаний висновок, експерти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підтвердили в судовому засіданні 17.01.2019 року з врахуванням пояснень свідка - лікаря карети швидкої допомоги ОСОБА_9 , яка надавала медичну допомогу заповідачу 20.08.2015 року, що вбачається з аудіозаписів судових засідань (а.с.189, 210).

6.16. Висновок суду першої інстанції узгоджується із судовою практикою з розгляду спорів з аналогічних підстав, на яку суд зіслався в мотивувальній частині судового рішення.

6.17. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 89 ЦПК).

6.18. Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що складений ОСОБА_4 20.08.2015 року заповіт не відповідав його волевиявленню, і таке волевиявлення не було вільним.

(2) Доводи апеляційної скарги щодо недійсності заповіту у зв`язку з недотриманням нотаріусом процедури його складення.

6.19. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом ( стаття 1247 ЦК України).

6.20. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи заповіт записати з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним ( стаття 1248 ЦК України).

6.21. Згідно Глави 1 пунктів 2, 3 Порядку вчинення нотаріальних дій,- "Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями."

6.22. З викладу тексту заповіту вбачається що заповіт складено за допомогою комп`ютерної техніки із використанням бланку для вчинення нотаріальних дій НАО 823062 в приміщенні нотаріальної контори ( а.с.7).

6.23. Дана обставина стверджена поясненнями в суді першої інстанції представником Другої Тернопільської нотаріальної контори, державним нотаріусом Височан Ю., з яких встановлено, що нотаріус двічі приходила до заповідача: спершу з`ясовувала який правочин особа має намір вчинити, вдруге - з уже надрукованим текстом заповідального розпорядження, яке прочитано та підписано особисто заповідачем, що ствердив висновок експерта №1068/1069/17-22 від 26.02.2018 року за результатами проведення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів ( а.с.143-151).

6.24. Суд першої інстанції зробив вірний висновок, що вказаний аргумент позивача не може бути визнаною обґрунтованою підставою для визнання заповіту недійним.

(3) Щодо інших доводів апеляційної скарги

6.25. Згідно до статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

6.26. В апеляційній скарзі позивач посилається про те, що суд не дав оцінки посиланням її представника в судових дебатах на те, що заповідач склав оспорюваний заповіт в силу тяжких обставин: потребував посторонньої допомоги із за перелому головки бедра та погіршення стану здоров`я.

6.27. Вказані доводи апеляційної скарги підтримані представником позивача в суді апеляційної інстанції.

6.28. Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

6.29. Вказані доводи суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вони не були предметом та підставою позовних вимог.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу необґрунтованою.

7.2. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року слід залишити без змін.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

7.3. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.4. Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.5. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, у разі задоволення позову- на відповідача.

7.6. Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судовий збір слід покласти на позивачку в межах суми нею понесеної.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 березня 2019 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на позивачку ОСОБА_2 в межах суми нею понесеної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.07. 2019 року.

Головуюча: О.І. Ткач

Судді: М.В. Ходоровський

Б.О. Гірський