Справа №443/1957/18
Провадження №2/443/566/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері- ОСОБА_5 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_6 (онука) та ОСОБА_7 (онука), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/5 житлового будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 голова двору. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі з 1/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті її мати склала заповіт, згідно із яким все належне їй майно заповіла позивачу. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 та отримала свідоцтво про право на спадщину на належний матері майновий пай, а згодом отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності цілісно на спірний житловий будинок.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги села Туради № 999 від 06 липня 2018 року, що станом на 30 червня 1990 року в АДРЕСА_1 рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_6 (онука) та ОСОБА_7 (онука) ( арк. справи 23).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_6 (онука) та ОСОБА_7 (онука), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/5 житлового будинку.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 72 роки, померла ОСОБА_5 , про що 17 серпня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 40 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 17 серпня 2006 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (арк. справи 5).

Спадщина відкрилася в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається з 1/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю, як члену колгоспного двору.

Відповідно до наявного в матеріалах спадковлї справи, яка заведена Жидачівською ДНК Львівської області після смерті ОСОБА_5 заповіту від 04 квітня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: "все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде мені належати на день моєї смерті й на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_8 ". Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований та позивач 02.10.2009 року отримала в Жидачівській ДНК ЛЬвівської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 ..

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами встановлено, що позивач у справі є дочкою спадкодавця- ОСОБА_5 ( арк. справи 6,7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №497/02-31 від 20 серпня 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на інше майно (будинок), у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом ( арк.справи 15).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Окрім того, суд враховує, що поданими через канцелярію суду заявами, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили факт відмови на користь позивача від належних їм часток у спірному будинку: як членам колгоспного двору. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 , щодо визнання за нею цілісно права власності на спірний житловий будинок.

Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері- ОСОБА_5 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 . Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя З.М. Коліщук