Ухвала

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 320/7369/15-ц

провадження № 61-9588ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від

17 квітня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від

17 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня

2018 року залишено без змін.

У травні 2019 року до Верховного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, у якій вона просила поновити строк на касаційне оскарження, скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На підтвердження поважності причин пропуску строку, заявник зазначила, що копію оскаржуваної постанови вона отримала 11 березня 2019 року, а з

27 березня 2019 року по 11 квітня 2019 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується копією довідки з КУ «ТМО БЛІМЛ та ШМД» Відокремлений підрозділ лікарня №2 від 12 квітня 2019 року №64.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху, а зазначені причини пропуску строку неповажними. Надано заявнику строк до 14 червня 2019 року для зазначення інших поважних підстав для поновлення строку та надання доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду.

У червні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Заява мотивована тим, що строк на касаційне оскарження вона пропустила з поважних причин, оскільки виїжджала за межі м. Мелітополя та Запорізької області у зв`язку із сімейними обставинам, зокрема на обстеження та лікування. Крім того, її було визнано інвалідом другої групи безстроково.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду складено 27 лютого 2019 року, останнім днем його касаційного оскарження, з урахуванням вихідних днів, є 29 березня 2019 року. Касаційна скарга згідно штемпеля вхідної кореспонденції Верховного Суду подана 06 травня

2019 року.

До клопотання про поновлення строку додано заяви ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про повернення оригіналів документів, датовані: 18 квітня 2017 року, 18 березня 2019 року,

17 квітня 2019 року, 18 квітня 2019 року; заяви до Запорізького апеляційного суду про повернення оригіналів документів, датовані 05 вересня 2018 року

та 01 листопада 2018 року, а також виписки із медичної картки

ОСОБА_1 , згідно відомостей яких вона перебувала на стаціонарному лікуванні у КУ «ТМО БЛІМЛ та ШМД» Відокремлений підрозділ лікарня №2 з 25 квітня 2018 року по 18 травня 2018 року, з 28 вересня

2018 року по 11 жовтня 2018 року та з 13 травня 2019 року по 24 травня

2019 року, які по своїй суті та визначеним у них періодах, не свідчать про об`єктивну неможливість подати касаційну скаргу з 27 лютого 2019 року по

29 березня 2019 року.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

У рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христовпроти України», заява № 24465/04, ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (РішенняЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу строку на касаційне оскарження та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений законом строк, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статями 3, 10, 44, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик