Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/24390/15-ц

провадження № 61-31342св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді Волошина В. О., від 22 лютого

2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Соколової В. В., Немировської О. В., Чобіток А. О., від 01 червня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі -

ПАТ «КБ «Надра»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8220, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . На думку позивача, виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса був вчинений з порушенням положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які забороняють у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса звертати стягнення на нерухоме майно, яке виступає предметом іпотеки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О. В. від 19 жовтня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 8220, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого

2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8220 від 19 жовтня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В., таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент вчинення спірного виконавчого напису рішенням суду було стягнуто заборгованість за кредитним договором, тому подальша заборгованість за вказаним кредитним договором є спірною.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що на час вчинення виконавчого напису сума заборгованості за період, визначений у ньому, була стягнута у судовому порядку, отже вказане свідчить про наявність спору, який перешкоджає вчиненню виконавчого напису відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умовами, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним. Банк, звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, виконав усі зазначені вимоги закону. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ОСОБА_1 направлено вимогу про необхідність виконання умов кредитного договору та сплати заборгованості, наявність якої підтверджується укладеним між банком і позичальником кредитним договором та розрахунком заборгованості. Судами попередніх інстанції не встановлені фактичні обставини справи, не досліджені наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку із чим ухвалені незаконні судові рішення.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 761/24390/15-ц передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є

ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 170 940 доларів США з кінцевим терміном повернення до 09 липня 2033 року (а. с. 10-12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

10 липня 2008 року між сторонами був укладений договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру за АДРЕСА_1 (а. с. 8-9).

Пунктом 5.3 договору іпотеки від 10 липня 2008 року передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, виконавчого напису нотаріуса.

19 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 8220, про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 липня 2008 року - квартиру АДРЕСА_1 . Оскаржуваним виконавчим написом запропоновано за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, задовольнити вимоги стягувача (відповідача) за кредитним договором від 10 липня 2008 року на суму заборгованості, яка станом на 21 серпня 2014 року становить

329 845,02 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 4 325 188,47 грн, та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 166 548,84 доларів США, що еквівалентно 2 183 919,96 грн; заборгованості зі сплати відсотків -127 561,76 доларів США, що еквівалентно 672 690,57 грн; пені за прострочення сплати кредиту - 18 640,42 доларів США, що еквівалентно 244 427,91 грн, штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 17 094 доларів США, що еквівалентно 224 150,03 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 1 700 грн (а. с. 53).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2012 року у справі

№ 2-3179/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 10 липня 2008 року, яка станом на 26 березня 2010 року становила 1 635 683,72 грн, яка складається, зокрема, з суми заборгованості за кредитом - 166 548,84 доларів США та процентів у сумі 25 557,14 доларів США (а. с. 15).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року у справі № 760/3250/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» прострочену заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 31 916,21 доларів США, що еквівалентно 255 106,26 грн (а. с. 16-18).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з пунктом 1.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого

2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

За змістом пункту 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня

1999 року № 1172 (далі - Перелік).

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку) подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У пункті 1.1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань застосування права. Мета вчинення виконавчого напису - надати стягувачу можливість в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем повинна бути безспірною. З дня виникнення права вимоги має пройти строк, який є меншим за три роки.

У свою чергу, боржник може в судовому порядку оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі, установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто: чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису; чи не минуло три роки з дня виникнення права вимоги.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові

від 11 березня 2015 року (справа № 6-141цс14).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент звернення

ПАТ «КБ «Надра» до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого нотаріуса Солом`янським районним судом м. Києва розглядалась справа № 760/3250/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 липня 2008 року. Отже, на час вчинення виконавчого напису існував спір, який розглядався у судовому порядку, щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, що спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника.

Крім того, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2012 року у справі № 2-3179/11 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 10 липня

2008 року, яка станом на 26 березня 2010 року складала

1 635 683,72 грн, у тому числі заборгованість за кредитом -

166 548,84 доларів США, заборгованість за процентами - 25 557,14 доларів США, отже з дня виникнення вимоги банку до ОСОБА_1 минуло більше трьох років, оскільки виконавчий напис вчинено нотаріусом 19 жовтня

2014 року.

При вчиненні виконавчого напису нотаріусом залишено поза увагою, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредитних коштів на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінюється строк основного зобов`язання, а після закінчення строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд (врахувавши висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року), правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що на момент вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість позичальника перед банком не була безспірною, у зв`язку із чим суд задовольнив позов ОСОБА_1 та визнав виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович