У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 Справа №2-3193/05

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

представника скаржника, адвоката Істеревича А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області юстиції щодо винесення постанови про накладення штрафу від 21 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 2005 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2005 року і до його повноліття. 21 вересня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопад М.І. було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50% від суми заборгованості, яка становить 47906,22 грн., в розмірі 23953,11 грн. у користь ОСОБА_4 . Сукупний розмір заборгованості в сумі 47906,22 грн. розрахований державним виконавцем 01 вересня 2018 року за період з 14 березня 2005 року по 01 вересня 2018 року, що перевищує суму відповідних платежів понад три роки). Так як заборгованість зі сплати аліментів виникла до вступу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набув чинності 28 серпня 2018 року, скаржник вважає, що державним виконавцем неправомірно винесена постанова про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року. Відповідно до чинного законодавства накладення на боржника штрафу за наявності заборгованості зі сплати аліментів починається з 29 серпня 2018 року. В лютому 2019 року, коли скаржник дізнався про винесену постанову про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року, він звернувся до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з приводу незаконності винесеної постанови, однак йому було відмовлено, а тому він вимушений звернутися до суду.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд визнати дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області незаконними та скасувати постанову про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року.

Представник скаржника, адвокат Істеревич А.З. в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, викладених у ній. Просив суд її задовольнити. З приводу строків звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця зазначив, що ОСОБА_1 звертався до відділу державної виконавчої служби, посилаючись на незаконність постанови про накладення штрафу, однак остаточну відмову скасувати оскаржувану постанову, скаржник отримав у квітня 2019 року через те, що проживає в іншій області, де доглядає хворих батьків, а тому строки його звернення до суду не є пропущеними.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлялися.

Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повідомив суд листом вих. № 24513 від 20 травня 2019 року про те, що не має можливості надати матеріали виконавчого провадження ВП № 42391747 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3193, виданого 04 квітня 2005 року Тернопільським міськрайонний судом, оскільки дане виконавче провадження передано на виконання в Теофіпольський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Запити щодо витребування матеріалів ВП № 42391747 неодноразово надсилалися судом до Теофіпольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, однак були залишені без виконання, а тому суд ухвалює рішення на підставі наявних документів.

Суд, проаналізувавши зміст заявленої скарги та її підстави, заслухавши пояснення представника скаржника, вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31 березня 2005 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2005 року і до його повноліття.

На підставі вказаного судового рішення судом 04 квітня 2005 року видано виконавчий лист № 2-3193.

21 вересня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Конопад М.І. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3193, виданого 04 квітня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2005 року і до його повноліття, винесено постанову про накладення штрафу ВП № 42391747, якою накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 50% від суми заборгованості 47906,22 грн., що складає 23953,11 грн. в користь ОСОБА_2

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області із заявою, в якій просить переглянути рішення про накладення на нього штрафу та зменшити розмір нарахованих аліментів, оскільки можливості сплачувати аліменти в нього немає, адже на утриманні в ОСОБА_1 важкохвора мати та хворий 81-річний батько. Додатково у заяві зазначає, що постанову про накладення штрафу ВП № 42391747 від 21 вересня 2018 року ним було отримано 21 лютого 2019 року, з даною постановою він не погоджується.

На вказану заяву начальник Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надав відповідь № 103/5 від 01 березня 2019 року, в якій зазначає, що в обов`язки державного виконавця не входить зменшення розміру нарахованих аліментів та перегляд рішення про накладення штрафу. Заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа № 2-3193 від 04 квітня 2005 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом, станом на 01 березня 2019 року становить 59597,72 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах станом на 01 серпня 2018 року, наданого головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, заборгованість ОСОБА_1 по оплаті аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 березня 2005 року і до його повноліття, станом на 01 серпня 2018 року становить 46104,22 грн.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В силу ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно абз. 1 ч. 9, п. 4 ч. 14 ст. 71 Закону (зі змінами від 03 липня 2018 року, які внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», що набрав чинності 28 серпня 2018 року), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За вказаних обставин, на день винесення постанови державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року у ВП № 42391747 щодо ОСОБА_1 в останнього мала існувати заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, яку слід обчислювати з 28 серпня 2018 року, тобто з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Такий висновок суду ґрунтується на нормах Конституції України, ч.1 ст. 58 Основного Закону передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Відтак, суд вважає, що на день винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 21 вересня 2018 року у ВП № 42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 у боржника не виникло заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

За вказаних обставин, державний виконавець діяв всупереч Закону та поза межами своїх повноважень, а тому вимоги скарги ОСОБА_1 суд вважає підставними та задовольняє їх шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 21 вересня 2018 року у ВП №42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 та скасування постанови державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанов від 21 вересня 2018 року у ВП №42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 258-261, 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» (з наступними змінами та доповненнями), суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області юстиції у Тернопільській області щодо винесення постанови від 21 вересня 2018 року у ВП №42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Скасувати постанову державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 21 вересня 2018 року у ВП №42391747 про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 липня 2019 року.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська