КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/6334/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Марущак Н.М.

Унікальний №378/293/19 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу, заінтересована особа: ОСОБА_1 , просила розірвати шлюб, після його розірвання залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 », та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що з 16 січня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, та мають спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з матір`ю.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 393 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання приєднано частково невідбуте покарання за вироком Ставищенського райсуду Київської області від 26 грудня 2011 року за ч. 3 ст.185 КК України і остаточно призначено покарання шість років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що являється його власністю.

ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Городищенська виправна колонія» УДПтС України в Рівненській області № 96.

Починаючи з 08 вересня 2014 року, дня затримання ОСОБА_1 , шлюб між ними існує формально.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 було задоволено, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 23 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, в також необ`єктивність, порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції за територіальною підсудністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що незважаючи на розгляд Київським апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження у справі, суддя суду першої інстанції передчасно прийняв рішення про розірвання шлюбу.

Оскаржуване рішення обмежує права апелянта в частині доступу до правосуддя, оскільки він перебуває у виправній колонії.

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а справу передати на розгляд до належного суду.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, апелянта та його представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 січня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народився син - ОСОБА_4 . (а.с.6)

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2015 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.289, ч.2 ст.393 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.289 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що являється власністю, за ч.2 ст.393 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначено покарання шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим. Відповідно до ст..71 КК України до призначення покарання приєднано частково невідбуте покарання по вироку Ставищенського районного суду Київської області від 26 грудня 2011 року за ч.3 ст.185, ст.. 71 КК України та остаточно призначено покарання ОСОБА_1 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що являється власністю засудженого. (а.с.24-30)

Рішення набрало законної сили 13 серпня 2015 року.

Задовольняючи заяви суд першої інстанції виходив з того, що добровільність одна з основних засад шлюбу, а враховуючи відсутність у заявника згоди на примирення та будь-яких письмових заперечень проти задоволення заяви, підстави для подальшого збереження шлюбу відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження можуть розглядатися окрім справи визначених у ч.2 ст.293 ЦПК України, справи за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. (ч.3 цієї статті)

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами апелянт ОСОБА_1 починаючи з починаючи з 17 листопада 2015 року відбуває покарання в Державній установі «Городищенська Виправна колонія (№96)».

Згідно ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народився син - ОСОБА_4 , який проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 , заявником по справі.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. (ч.2 ст.28 ЦПК України)

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість відкриття провадження у справі за правилами альтернативної підсудності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо передчасності рішення суду першої інстанції, через попереднє оскарження апелянтом ухвали про відкриття провадження, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішення суду першої інстанції було постановлено 14 березня 2019 року, апеляційна скарга була подана уповноваженою апелянтом особою до відділення ТОВ «Нова Пошта» 12 березня 2019 року, та безпосередньо надійшла до Ставищенського районного суду Київської області 15 березня 2019 року.

Таким чином доводи апелянта щодо обмеження судом першої інстанції йому доступу до правосуддя шляхом винесення оскаржуваного рішення спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Всі інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції в не спростовують. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль