Номер провадження: 22-ц/813/5622/19
Номер справи місцевого суду: 520/7575/19
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року, постановлену суддею Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В., про передачу справи на розгляд до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на утримання дітей, а саме за харчування у дитячому садку згідно довідки № 117 від 31.08.2018 року, наданої Одеським дошкільним навчальним закладом «ЯСЛА-САДОК» № 80, рахунків на сплату, та квитанції по оплаті у розмірі 2948,40 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на утримання дітей, а саме на придбання ліків згідно призначенням лікарів у медичних картках дітей, рахунків та чекам по їх оплаті у розмірі 1639,44 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на утримання дітей, а саме на оплату участі дітей у футбольних турнірах та спортивних зборах згідно доданому розрахунку коштів на оплату поїздок дітей для участі у футбольних турнірах та спортивних зборах ( кошти витрачені на проїзд, харчування, проживання та участь у турнірах чи зборах) у розмірі 27100 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 рокуцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей передано на розгляд Малиновському районному суду м. Одеси (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1а).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року про передачу справи №520/7575/19 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей до іншого суду - скасувати і справу розглянути у Київському районному суді м. Одеси.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (п.9, ч.1 ст. 353 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана до неналежного суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справ, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Стаття 28 ЦПК України встановлює правила підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність). Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Звертаючись до Київського районного суду м.Одеси з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, ОСОБА_1 вказала у позовній заяві своє зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , а також зазначила місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача та відповідача судом першої інстанції, в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було направлено запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно відповідей відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 16.04.2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 22.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 19.12.1997 року за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально відноситься до Малиновського районного суду м. Одеси.

Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо направлення справи за підсудністю для розгляду справи іншим судом, а саме до Малиновського районного суду м.Одеси є правильним.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 до позовної заяви було додано заяву (а.с. 10), в якій зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , що територіально відноситься саме до Київського району м.Одеси, є неспроможними, з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України, позови про оплату додаткових витрат на дитину можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Доказів реєстрації ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

Крім того, твердження апелянта про те, що у неї не вистачає часу на прийняття участі в судових засіданнях та вирішення справ, пов`язаних з ними, а Київський районний суд м.Одеси у три рази ближче до її місця проживання ніж Малиновський районний суд м.Одеси, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на положеннях процесуального права.

Отже, за таких обставин справи, суддя зробив правильний висновок про підсудність справи Малиновському районному суду м. Одеси і обґрунтовано, з урахуванням положень п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, передав її на розгляд до належного суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року про передачу справи на розгляд до іншого суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С. Комлева