Справа № 457/22/17
провадження №2/457/40/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі : головуючого судді Грицьківа В.Т.

з участю секретаря Ринди О.О.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Трускавцi цивiльну справу за за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання особи членом сім"ї наймача, визнання приватизації недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , Управління комунальної власності Трускавецької міської ради про визнання приватизації недійсною та скасування свідоцтва про право власності на житло. В подальшому позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої він просить визнати його членом сім"ї наймача ОСОБА_3 , визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 недійсною та скасувати розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що в 1982 році він розлучився із ОСОБА_4 , а з 1989 року почав проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина з ОСОБА_3 і до її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто близько 25 років. Шлюб між ними зареєстровано не було, але з 1989 року вони фактично проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка була надана в найм ОСОБА_3 Трускавецькою міською радою в 1982 році. З 12.11.1982 року і до часу настання смерті - 12.06.2014 року ОСОБА_3 була зареєстрована в зазначеній квартирі. В той самий час він на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Фірманом Б.І. 04.07.2006 року (реєстраційний №610), набув майнові права на будинок АДРЕСА_2 і з 15.12.2006 року зареєстрований за вказаною адресою. По даний час право власності на зазначений будинок він у встановленому законом порядку не зареєстрував. Згідно акту від 12.11.2014 року, складеного комісією із числа службових осіб, депутата Підгородецької сільської ради та мешканців АДРЕСА_2, загальною площею 56 кв.м., житловою площею 43 кв.м., побудований в 1957 році і на даний час знаходиться в аварійному стані та непридатний для проживання, а він у ньому не проживає більше 25 років. Він не мав можливості утримувати житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки з 1989 року усі зароблені ним кошти витрачав на проведення будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 , на придбання меблів, побутової техніки та іншого в дану квартиру. Усі покращення ним вчинялись з відома та дозволу ОСОБА_3 Оскільки станом на 13.10.2005 року він офіційно не зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 і не був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , то зазначена квартира була приватизована виключно ОСОБА_3 , про що він дізнався лише у жовтні 2014 року.

Крім того, він постійно приймав участь в оплаті за послуги водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, опалення. І після смерті ОСОБА_3 він особисто несе витрати за утримання квартири АДРЕСА_1 . Заборгованості по оплаті за комунальні платежі не має, що підтверджується відповідними довідками постачальних організацій. Також, він систематично ніс витрати на лікування ОСОБА_3 , яка за життя страждала рядом важких хронічних захворювань і часто проходила амбулаторні та стаціонарні лікування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з квартири АДРЕСА_1 .

18.09.2014 року позивач подав заяву в Трускавецьку державну нотаріальну контору про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги. В той самий час спадкоємцями 2-ї черги є рідні брати спадкодавця: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , із яких ОСОБА_2 прийняв спадщину, а ОСОБА_5 відмовився від частки у спадщині на користь брата.

Позивач вважає, що він, як особа, яка постійно та тривалий проміжок часу проживала однією сім"єю із ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 , як член сім"ї мав право на приватизацію зазначеної квартири разом із ОСОБА_3 Однак ОСОБА_3 самостійно приватизувала квартиру АДРЕСА_1 та згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8773500 від 27.10.2005 року зареєструвала тільки за собою право власності на зазначену квартиру, чим порушила його житлові та майнові права, гарантовані Конституцією України.

Про факт приватизації ОСОБА_3 спірної квартири позивач стверджує, що дізнався після її смерті, коли уклав із адвокатом ОСОБА_6 договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання подав оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі. Тому позивач вважає, що перебіг 3-х річного строку позовної давності розпочинається з жовтня 2014 року, тобто з того часу, коли він одержав реальну можливість і достовірно дізнався про порушення його законних прав та інтересів. Тобто ним не пропущено строки позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з"явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що не має іншого житла, крім квартири АДРЕСА_1 . Він 25 років проживав з ОСОБА_3 однією сім"єю як чоловік та дружина. Він не цікавився реєстрацією свого місця проживання та оформленням права власності на спірну квартиру, оскільки думав, що помре швидше за дружину. Проживали вони разом у добрі та злагоді, вели спільне господарство. Коли ОСОБА_3 захворіла і деякий час перебувала у лікарні, бо її оперували, то він сам особисто її доглядав. Її рідні брати, зокрема і відповідач ОСОБА_2 , за 26 років ні разу не відвідали свою рідну сестру. Що стосується приватизації квартири ОСОБА_3 , у якій вони проживали, то йому про це нічого відомо не було, а дізнався він тільки у жовтні 2014 року, коли уклав договір з адвокатом ОСОБА_6 і на прохання останнього представив оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру, яке у жовтні 2014 року знайшов у квартирі.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання з"явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково пояснив, що Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , 1950 року народження з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року. Вважає, що поняття "проживання однією сім"єю" та "член сім"ї" є тотожними, тому позовна вимога про визнання ОСОБА_1 членом сім"ї наймача ОСОБА_3 не потребує доказування і підлягає задоволенню. Щодо визнання приватизації недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради № 79 від 13.10.2005 року, то представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 не знав, що ОСОБА_3 приватизувала квартиру, тому строк поровної давності він не пропустив та його необхідно рахувати з жовтня 2014 року - з моменту, коли позивач знайшов свідоцтво про право власності на квартиру. Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , 1950 року народження з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року, то згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», позивач мав право на участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, подав суду відзив на позовну заяву, в якому позову не визнав, вважає приватизацію спірної квартири законною. Крім того просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову.

Представник відаповідача ОСОБА_2 в судове засідання з"явилась, позову не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Додатково пояснила, що ОСОБА_1 на момент приватизації не був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 та не був визнаний членом сім"ї наймача, а отже не мав права на участь у приватизації згаданої квартири. Тому вважає, що приватизація квартири відбулася законно, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Також позивач пропустив строк позовної давності, оскільки він був обізнаний про те, що квартира на праві власності належить ОСОБА_3 , позивач мав об"єктивну можливість знати про обставини порушення його права на участь у приватизації, тому просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позову.

Представник Управління комунальної власності Трускавецької міської ради в судове засідання не з"явилася, подала суду заперечення проти позову, в якому позову не визнала, вказала, що на момент оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 Трускавці позивач не був у ній зареєстрований та не був визнаний членом сім"ї наймача, тому приватизація була здійсненна законно на підставі чинного на той час законодавства та на підставі поданих документів - на ОСОБА_3 , а позивач не міг не знати про те, що власником квартири є ОСОБА_3 , просить в задоволенні позову відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного висновку:

В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування спадкоємців за законом.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , 1950 року народження, а саме з 01.01.1989 року до 12.06.2014 року, тобто не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Усунуто ОСОБА_5 , ОСОБА_2 від права на спадкування за законом майна, належного ОСОБА_3 .

13.12.2016 року згадане рішення переглянуте Апеляційним судом Львівської області, за наслідками перегляду рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за законом та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих вимог. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 року Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 29.04.2016 року викладено в такій редакції: встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , 1950 року народження, з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року. Рішення апеляційного суду Львівської області від 13.12.2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишено без змін.

Рішення набрало законної сили 21.11.2018 року.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З аналізу ч. 2 ст. 3 СК України та беручи до уваги те, що рішенням суду, яке набрало законної сили і згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України, не потребує доказування при розгляді даної справи, встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживав однією сім"єю з ОСОБА_3 1950 року народження, з 01.01.2004 року до 12.06.2014 року, тому суд вважає, що позовна вимога про визнання ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2004 року по 12.06.2014 року членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_3 з 13.10.2005 року - дня оформлення права власності на згадане житло, втратила статус квартиронаймача та набула статусу власника квартири АДРЕСА_1 , тому задоволенню підлягає визнання ОСОБА_1 членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 в період з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року - до оформлення права власності на спірну квартиру та період, протягом якого ОСОБА_3 була наймачем квартири.

Що стосується позовної вимоги про визнання приватизації квартири АДРЕСА_1 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року, то суд приходить до наступного висновку.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 .

18 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є рідними братами померлої ОСОБА_3 , а тому відповідно до статті 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги.

Заяву про прийняття спадщини подав відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 подав заяву, відповідно до якої відмовляється від прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_5 на користь брата ОСОБА_2

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки наявний спір щодо спадкування вищезгаданого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Крім того судом встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_1 здійснювалась у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 р. № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05.08.1994 р. № 72, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.08.1994р за № 201/411. Дане Положення визначало порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та зразки бланків документів, необхідних для їх оформлення.

Так, відповідно до п.п. 20, 21 Положення, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує від підприємства, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення відповідно до додатку 4 або 5 Положення. У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до довідки, обслуговуючої організації, КП « Наше місто» № 3106 від 11.10.2005 року про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані нами приміщення (додаток № 4 до Положення ) вказано, що у квартирі АДРЕСА_1 станом на 11.10.2005 року прописана (зареєстрована) одна особа ОСОБА_3 Дана довідка в подальшому слугувала прийняттю рішення органу приватизації щодо передачі квартири АДРЕСА_1 в приватну власність ОСОБА_3 та видачі органом приватизації свідоцтва на право власності від 13.10.2005 року.

Отже, приватизація квартири АДРЕСА_1 Трускавці була здійснена у 2005 році відділом обліку розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та чинного на той час Положення і на підставі поданих ОСОБА_3 документів.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду-це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сім"ї та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до частини третьої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Верховний Суд України у постанові від 30 січня 2013 року №6-125 цс 12, аналізуючи зміст положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статей 1, 6, 9, 61 ЖК Української РСР та статті 29 ЦК України, дійшов висновку про те, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачене статтею 64 ЖК Української РСР право користування цим приміщенням, яке зберігається за особою при її тимчасовій відсутності, а відтак особа має право на приватизацію разом з членами сім`ї.

Право особи на приватизацію пов`язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні.

Беручи до уваги те, що судами у справі № 457/1853/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та усунення від права на спадкування спадкоємців за законом встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , з 01 січня 2004 року до 12 червня 2014 року, то відповідно до правового висновку Верховного Суду України у постанові від 30 січня 2013 року №6-125 цс 12 про те, що право особи на приватизацію пов`язане не з реєстрацією місця проживання особи у житлі, а з правом особи на житло та фактом її проживання у житловому приміщенні, і за змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд приходить до висновку, що позивач мав право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_3 , як особа яка постійно проживає в квартирі (будинку) разом з наймачем.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Однак, разом з тим, згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач ОСОБА_1 у позові зазначає, що про порушення свого права ОСОБА_3 на його участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 дізнався після її смерті - в жовтні 2014 року, коли уклав із адвокатом ОСОБА_6 договір про представництво інтересів та надання правової допомоги від 21.10.2014 року і на його прохання надав оригінал свідоцтва про право власності на житло від 13 жовтня 2005 року, яке у жовтні 2014 року знайшов у спірній квартирі, тому він вважає, що не пропустив строку позовної давності.

Дослідивши повно та об"єктивно всі обставини справи, суд не надає віри та не приймає до уваги доводи позивача про момент, коли він дізнався про порушення свого права, а отже і про початок перебігу трьохрічного строку позовної давності, виходячи з наступного.

Суперечить доводам позивача, що про приватизацію квартири він дізнався у жовтні 2014 року, коли уклав з адвокатом Крамаром Ю. М. договір про представництво інтересів в суді, той факт, що позивач у вересні 2014 року звернувся до Трускавецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_3 , про що свідчить копія заяви ОСОБА_1 від 18.09.2014 року про прийняття спадщини, яка знаходиться в матеріалах справи. Отже на момент подачі даної заяви позивач знав про те, що кватрира приватизована та про порушення свого права.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 29.10.2014 року у справі № 6-152цс14, для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України, при визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнанність особи про порушення її прав, а і об"єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Про наявність у позивача об"єктивної можливості знати про обставини порушення його права свідчить те, що свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 зберігалося саме у цій квартирі, а не зберігалося в інших сторонніх осіб або в іншому помешканні. Як стверджує сам позивач, у згаданій квартирі він проживав разом з ОСОБА_3 ще з 1989 року по сьогоднішній день і саме у цій квартирі він знайшов свідоцтво про право власності на житло.

Крім того, при видачі власнику квартири (будинку) свідоцтва про право власності на житло у паспорті усіх повнолітніх членів сім`ї власника і у свідоцтвах про народження неповнолітніх осіб робиться помітка: «Право на безоплатну приватизацію житла використано в обсязі кв.м, при нормі кв.м. загальної площі». Після проведення приватизації у паспорті ОСОБА_3 органом приватизації зроблена помітка відповідного зразка (п. 30 Положення). Враховуючи дану обставину, позивач здійснюючи догляд за хворою ОСОБА_3 та здійснюючи дії по утриманню квартири не міг не бачити в паспорті ОСОБА_3 штамп про приватизацію.

Свідоцтво на право власності підлягало обов`язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації, відповідно п.28 "Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", а також проводилась реєстрація будинкової книги. Відповідно, в подальшому для оформлення будь-яких довідок необхідно було пред`являти свідоцтво на право власності та будинкову книгу, які зберігались у квартирі.

Крім того, як стверджує сам позивач, він з ОСОБА_3 проживали як чоловік та дружина, мали хороші, відкриті та довірливі відносини. Позивач доглядав за хворою ОСОБА_3 , турбувався про неї, вони вели спільне господарство, дбали спільно про своє майно, робили ремонт у квартирі, несли витрати по її утриманню, тому суд приходить до висновку, що за таких відносин з ОСОБА_3 , остання повідомила ОСОБА_1 про те, що вона приватизувала квартиру на своє ім"я. Також у судовому засіданні позивач стверджував, що всі покращення у квартирі він робив з дозволу ОСОБА_3 , що свідчить про його обізнанність на той час про те, що ОСОБА_3 являється власницею квартири.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивач мав вільний доступ до документів, що зберігалися в квартирі, зокрема до свідоцтва про право власності на житло від 13.10.2005 року, паспорта ОСОБА_3 , будинкової книги, квитанцій на оплату комунальних послуг, а тому мав об"єктивну можливість і безпосередню обізнаність у порушенні його права на участь у приватизації з моменту її здійснення, тобто з жовтня 2005 року. Тому початок перебігу строку позовної давності необхідно рахувати з жовтня 2005 року, який на момент звернення позивача з позовом до суду - сплив.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів того, що строк позовної давності він пропустив з поважних причин, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання приватизації квартири АДРЕСА_1 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року необхідно відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, через сплив строку позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі у справі, до винесення рішення згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Крім того, слід зазначити, що визнання приватизації квартири АДРЕСА_1 недійсною та скасування розпорядження відділу обліку, розподілу та приватизації житла Трускавецької міської ради (на даний час - Управління комунальної власності Трускавецької міської ради) № 79 від 13.10.2005 року призведе до порушення прав спадкоємця в порядку спадкування за законом ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри ОСОБА_3 , яка була власником вказаної квартири і на яку відкрилась спадщина після її смерті в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1102,42 гривні судового збору, що стверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи /а.с. 2, 3/, позов задоволено частково, тому з відповідачів необхідно стягнути в користь позивача по 275,60 гривень судового збору.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 21, 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 1,6,9, 64, 65 ЖК Української РСР, ст. ст. 1, 5, 7, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ст. ст. 3, 10, 209, 210, 213, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 , 1945 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , членом сім"ї наймача квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 , 1950 року народження в період часу з 01.01.2004 року по 13.10.2005 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 275,6 грн. (двісті сімдесят п"ять грн. 60 коп.) судового збору.

Стягнути з Управління комунальної власності Трускавецької міської ради, що знаходиться за адресою Львівська область, м. Трускавець, вул. Бориславська, 1, в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 275,6 грн. (двісті сімдесят п"ять грн. 60 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Суддя: В. Т. Грицьків