Номер провадження: 22-ц/813/2040/19
Номер справи місцевого суду: 496/2012/17
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке з 21.12.2009р. ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 150 000 дол. США, а ОСОБА_2 зобов`язалась щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17 листопада 2021 року та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10.3 % річних.

В якості забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0 передано в іпотеку Банку нерухомість згідно іпотечного договору від 25 травня 2007 року посвідчено Зезик В.А., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області за реєстровим №2- 2926, а саме: житловий будинок з надвірною спорудою під АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та на підставі Договору купівлі-продажу - належить ОСОБА_2 ; земельна ділянка площею 0,2400 га за адресою: АДРЕСА_2 , що також належить ОСОБА_2 ..

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, представник позивача дізнався, що предмет іпотеки: земельна ділянка площею 0,2400 га за адресою: АДРЕСА_2 та житловий будинок з надвірною спорудою під АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 був відчужений за договором купівлі-продажу Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Таранською А.М. на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, та в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 порушила терміни повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за кредитним договором, а також зв`язку з тим, що предмет іпотеки був відчужений за договором купівлі продажу на користь ОСОБА_1 , банк звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надавши до суду відзив, в якому просила у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що майно, що належить на підставі договору купівлі - продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не є предметом застави чи іпотеки з наступних підстав. 21 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були укладені договори про купівлю будинку, загальною площею 226.10 м.кв. та земельної ділянки площею 0.24 га. Дані договори були посвідчені приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Таранською А.М.. Дані угоди укладались в порядку та для виконання судового рішення Біляївського районного суду 26.06.2013р. про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Біляївського районного суду затверджена мирова угода між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про продаж нерухомого майна за поданням заяви начальника ВДВС Біляївського РУЮ Лавренюк О.М., згідно постанови про відкриття виконавчого провадження з підстав надходження виконавчого листа від ОСОБА_1 про примусове виконання судового рішення. На момент винесення ухвали про затвердження мирової угоди за поданням ВДВС РУЮ Біляївського району не було ніяких перешкод, оскільки заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира були застосовані наслідки договору кредитування між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , як неукладеного з послідуючим визнанням договору іпотеки недійсним. На момент укладання та затвердження мирової угоди та продаж майна в порядку та для виконання судового рішення не існувало перешкод для продажу майна, не встановлені судом і були права третіх осіб та інше, Державною Реєстраційною Службою Одеської області були внесені дані про відсутність заборон та обтяжень до Державного реєстру, а в подальшому зареєстровано право власності за ОСОБА_1 ..

ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, причини неявки до суду не повідомили. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 24.06.2019 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 150 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалась щомісячно повертати кредит у обсязі та в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, з кінцевим терміном повернення 17 листопада 2021 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом в розмірі 10.3 % річних.

31 січня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 лютого 2006 року, якою змінено схему погашення кредиту, а саме розмір ануітетного платежу складає 1 235 доларів США та відповідно до п. 3.1 позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 17 листопада 2031 року, якщо тільки не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору.

В якості забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №0 передано в іпотеку Банку нерухомість згідно нотаріально посвідченого іпотечного договору від 25.05.2007р., а саме: житловий будинок з надвірною спорудою під АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 та на підставі Договору купівлі-продажу належить ОСОБА_2 ; земельна ділянка площею 0,2400 га за адресою: АДРЕСА_2 , що на підставі Договору купівлі-продажу належить ОСОБА_2 ..

26 березня 2009 року за згодою іпотекодавця внесено зміни до договору про внесення змін №1 до договору іпотеки, посвідченого 25 травня 2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим № 2-2926.

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконувала, а тому станом на 21.06.2016р. у неї виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 188 242,06 доларів США та пені у загальному розмірі 752 649,87 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 17.11.2006р. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами ч.1 ст.1050 ЦПК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Зобов`язання перед позивачем залишається не виконаними, у зв`язку з чим Банк правомірно просить звернути стягнення на іпотечне майно.

Таким чином, оскільки за кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої доведено, то згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, послався на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2013 року по цивільній справі №296/9144/13-ц за позовом ОСОБА_2 до АКІБ «Укрсиббанк», Головного управління юстиції Одеської області, Державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезика В`ячеслава Андрійовича, треті особи: Служба у справах дітей при Біляївській РДА в Одеській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів, яким застосовано наслідки неукладеності договору кредитування з метою захисту прав споживача ОСОБА_2 : визнано договір іпотеки укладеного 25.05.2007р. між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» недійсним. Знято заборону відчуження об`єктів нерухомого майна, яка була накладена відповідно до договору іпотеки від 25.05.2007р.. Зобов`язано внести до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомості про зняття заборон та арештів на об`єкти нерухомого майна шляхом вилучення запису №2-2926, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25.05.2007р. та виключено з реєстру іпотек запис про іпотеку нерухомого майна №2-2926 з контрольною сумою про обтяження нерухомого майна іпотекою. Визнано недійсним договір поруки №60609 від 17.11.2006р. укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк».

На підставі зазначеного місцевий суд дійшов до висновку, що спірний договір іпотеки 25 травня 2007 року визнано недійсним, а тому підстав для задоволення даних позовних вимог немає.

Однак, судова колегія не погоджується із висновком суду першої інстанції на підставі наступного.

Так, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із заявою про перегляд вище вказаного заочного рішення від 25 січня 2013 року по справі №296/9144/13-ц (т. 2 а. с. 17-21).

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент подання заяви) у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою:

1.залишити заяву без задоволення;

2.скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 07 березня 2014 року скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 жовтня 2013 року та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 27.03.2014р. (т. 2 а. с. 26).

Також Банком надано судові повістки про виклик до суду, у якості відповідача, по цивільній справі №296/9144/13-ц на 18.04.2014р., 02.10.2014р. та 29.10.204р. (т. 2 а. с. 23-25).

16 грудня 2014 року Корольовським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до АКІБ «Укрсиббанк», Головного управління юстиції Одеської області, Державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезика В`ячеслава Андрійовича, треті особи: Служба у справах дітей при Біляївській РДА в Одеській області, ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів без розгляду (т. 2 а. с. 22).

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі рішення суду, яке скасовано, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення Банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором №0, на підставі вимог передбачених ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплено в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно визначено Законом України «Про іпотеку», згідно із частиною третьою статті 33 якого, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Крім того, слід зазначити, що наслідки переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи врегульовано статтею 23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За таких підстав, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки вимоги позивача про виконання кредитних зобов`язань в добровільному порядку відповідачами не виконані, що є підставою для стягнення з відповідачів заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України право Банку підлягає судовому захисту.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки не узгоджується з нормами матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь апелянта слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 600 гривень та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, яка станом на 21 червня 2016 року становить заборгованість по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 188 242,06 доларів США та пені у загальному розмірі 752 649,87 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: земельну ділянку площею 0,2400, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 21 січня 2014 року за реєстром 356 зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за №10117593; житловий будинок з надвірною спорудою під АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. 21 січня 2014 року за реєстром 355 зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за №10116825.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації - на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 600 гривень та за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 24 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко