Єдиний унікальний номер судової справи № 488/4594/17
Провадження № 22-ц/812/936/19
Категорія 55 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 червня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участі:

- представника позивача - ОСОБА_1 .,

- представника відповідача - державного агентства автомобільних доріг України - Столярчук Д.І.,

- представника відповідача - служби автомобільних доріг у Миколаївській області - Одноор В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного агентства автомобільних доріг України на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення різниці у посадових окладах,

встановила:

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з вищезазначеним позовом, який уточнював та обґрунтовував наступним.

24 травня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва, з урахуванням ухвали того ж суду від 07 липня 2017 року про виправлення арифметичної помилки, яке набрало законної сили, визнано незаконними та скасовано п. 2 наказу т.в.о. голови Державного агентства автомобільних доріг України № 176 від 21 червня 2016 року та № 406-к від 22 липня 2016 року, його поновлено на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу 101 950 грн. 94 коп. та з Державного агентства автомобільних доріг України 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць. Не дивлячись на це, Державним агентством автомобільних доріг України рішення суду не виконано, він не був поновлений на посаді і продовжує перебувати у вимушеному прогулі.

Крім того, позивач зазначав, що після його незаконного звільнення декілька раз відбулися підвищення посадових окладів для начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області. У зв`язку з тим, позивач вважав, що має право на отримання різниці між коштами, стягнутими на його користь за судовим рішенням і тим, що мав би бути обчислений з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу.

-2-

Посилаючись на вищевикладене, остаточно позивач просив суд стягнути на його з Державного агентства автомобільних доріг України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25 травня 2017 року по день фактичного поновлення або винесення судового рішення у даній справі, зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різницю у посадовому окладі начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за період з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року у розмірі 48 989 грн. 54 коп.

У відзивах на позовну заяву, представники відповідачів посилалися на її безпідставність та необґрунтованість.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 25 травня 2017 року по 02 квітня 2019 року з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів, у розмірі - 481 926 грн. 31 коп.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різниці в посадових окладах за період з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року відмовлено.

Стягнуто з Державного агентства автомобільних доріг України на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат 4 800 грн. та в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки з вини посадової особи Державного агентства автомобільних доріг України сталася затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, то, це має наслідком застосування до цього відповідача відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України у вигляді виплати позивачу середнього заробітку за час затримки. При визначенні розміру середнього заробітку, суд виходив із розміру середньоденного заробітку встановленого рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 07 липня 2017 року, яким цей розмір був визначений як 603 грн. 26 коп. та з коефіцієнту підвищення посадових окладів за посадою позивача - 1,718.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області різниці у посадових окладах за період з 22 липня 2016 року по 24 травня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що для нарахування іншого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні правові підстави, оскільки за рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року, арифметичну помилку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 07 липня 2017 року, він був визначений згідно абз 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати , затвердженого Постановою КМУ від 08лютого 1995 року № 100, виходячи із виплат, які позивач отримав за останні два календарних місяці роботи, що передували звільненню з роботи.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Державне агентство автомобільних доріг України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції повністю з ухваленням нового, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Укравтодору у повному обсязі.

Скаржник зазначав, що судом першої інстанції помилково стягнуто середній заробіток з Державного агентства автомобільних доріг України, оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах зі Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, і саме цією установою позивачеві нараховувалася та виплачувалася позивачу заробітна плата.

-3-

Тому у разі поновлення позивача на посаді усі виплати заробітної плати повинні здійснюватися за рахунок коштів, передбачених кошторисом на виплату заробітної плати працівників Служби автомобільних доріг у Миколаївській області.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось, тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України не було предметом апеляційного перегляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_1 . просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду залишити без змін, посилаючись на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення.

У відповіді на відзив позивача на апеляційну скаргу Державне агентство автомобільних доріг України посилалось на недоцільність задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Служба автомобільних доріг у Миколаївській області посилалась, як на те, що не може бути належним відповідачем у справі, оскільки не має повноважень на призначення/звільнення позивача, а також те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у зупиненні провадження у справі з підстав п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до розгляду судом касаційної інстанції справи щодо поновлення позивача на посаді.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом установлено, що 24 травня 2017 року Корабельним районним судом м. Миколаєва, з урахуванням ухвали того ж суду від 07 липня 2017 року про виправлення арифметичної помилки, яке набрало законної сили, ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконними та скасовано п. 2 наказу т.в.о. голови Державного агентства автомобільних доріг України № 176 від 21 червня 2016 року та № 406 - к від 22 липня 2016 року, позивача поновлено на роботі на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області середній заробіток за час вимушеного прогулу 101 950 грн. 94 коп. та з Державного агентства автомобільних доріг України 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Додатковим рішення цього ж суду від 28 липня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2017 року вказане судове рішення в частині розподілу судових витрат та додаткове рішення цього ж суду від 28 липня 2017 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Оскільки рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року в частині поновлення позивача на посаді відповідачем Державним агентством автомобільних доріг України не виконано, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

-4-

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частини 7 статті 235 Кодексу законів про працю України).

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов`язковості з моменту проголошення.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України). Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не залежить від того, подала особа, яку поновлено на роботі, заяву чи виконавчий лист.

Враховуючи те, що станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року по справі №488/2913/16-ц в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді добровільно шляхом прийняття відповідного наказу Державного агентства автомобільних доріг України не виконане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі.

При цьому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі підлягає стягненню за період з 25 травня 2017 року по 02 квітня 2019 року включно з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів. Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначив суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 25 травня 2017 року по 02 квітня 2019 року в розмірі 481 926 грн. 31 коп. (465 робочих дні х 603 грн. 26 коп. х 1,718 коефіцієнт підвищення посадових окладів).

-5-

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді ОСОБА_2 може бути стягнута лише зі Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, а не з Державного агентства автомобільних доріг України, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно норм статті 236 Кодексу законів про працю України фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення.

Слід відмітити, що відповідно до п.4.1. Положення про Службу автомобільних доріг у Миколаївській області, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 27 квітня 2016 року № 121 Службу очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Укравтодору (Державного агентства автомобільних доріг України ) за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Таким чином, винесення наказу про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області в силу вказаного Положення є обов`язком голови Укравтодору, а відтак, витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2017 року повинно нести Державне агентство автомобільних доріг України.

Правова позиція, за якою витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення покладаються на особу, яка в силу відповідного Положення зобов`язання винести наказ про поновлення на посаді, висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 квітня 2019 року (справа №820/5002/16, адміністративне провадження № К/9901/30079/18).

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення судом першої інстанції середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду без урахування податків і обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання роботодавцем функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Посилання у відзиві на апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на те, що суд першої інстанції необґрунтовано не зупинив провадження у даній справі з підстав п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до розгляду судом касаційної інстанції іншої справи щодо поновлення позивача на посаді є безпідставним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

У справі, яка переглядається, за позовом ОСОБА_2 предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, яке набрало законної сили.

Отже перегляд судом касаційної інстанції судового рішення, яке набрало законної сили, не виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги.

Тому у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої цивільної справи.

-6-

Крім того, зупинення провадження у справі призведе до порушення права позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанцій ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду, понесені апелянтом судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.