ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2011/18 Номер провадження 22-ц/814/1671/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

при секретарі Кальник А.М.,

за участі : позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року, прийнятого під головуванням судді Олефір А.О. в м. Глоюбине, із складанням повного тексту рішення 29 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення , -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018р. ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2018р. успадкувала належний йому будинок по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку без реєстрації мешкає відповідач - ОСОБА_2 , яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з батьком позивача.

Відповідач зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак на пропозицію позивача не звільнила будинок по АДРЕСА_1 .

Вказувала , що наявність проживання без реєстрації відповідача у належному їй будинку, створює перешкоди у здійсненні права власності, а тому просила виселити ОСОБА_2 із будинку, належного ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 із житлового будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1

Рішення оскаржила ОСОБА_2 , яка в апеляційній скарзі, посилаюись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить його скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 Зазначає, що між сторонами існували орендні відносини і ОСОБА_2 кожного місяця сплачувала орендну плату за користування житловим будинком

ОСОБА_1 відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2018р. ОСОБА_1 отримала у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав померлому батькові ОСОБА_3 ( а.с.8).

У вказаному будинку без реєстрації з 1996р. мешкає відповідач, яка перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах.

Після зміни власника будинку ОСОБА_2 залишилась проживати у ньому без згоди нового власника та у добровільному порядку звільнити будинок відмовляється.

ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком, позбавляючи останню права користування та розпорядження належною їй власністю.

Відповідно до ст.41 Конституції України та та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частина перша ст.156 ЖКУРСР, передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї норми члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Положеннями ч.2 ст.64 ЖК передбачено, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи (власника) втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Встановивши, що відповідач проживає у спірному житловому будинку за згодою його колишнього власника - ОСОБА_3 , як член його сім`ї, право власності якого припинено, новий власник житлового будинку не надавала згоду на проживання відповідача у її будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з втратою права власності на будинок ОСОБА_3 ОСОБА_2 втратила право користування будинком, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням є похідним від права власності на будинок особи, членом сім`ї якої він є і за згодою якої проживав у будинку, а тому відповідач не має права користування спірним житловим будинком, який належить ОСОБА_1 , і підлягає виселенню з будинку.

Вказане вище тлумачення норм ст.ст.383,391,405 ЦК України статей у поєднанні із статтями 64,156 ЖК УРСР з урахуванням встановлених обставин у справі, є таким, що гарантує ефективний захист прав власника житлового будинку.

Крім того, відповідач зареєстрована за іншою адресою - в квартирі АДРЕСА_2 ( а.с.17).

Доводи апеляційної скарги про укладання між сторонами договору оренди житлового приміщення в будинку по АДРЕСА_1 , - не підтверджені належними та достовірними доказами, як то передбачено ст.ст.76-81 ЦПК України.

Як пояснила в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 нею не укладалось письмового договору оренди житла з відповідачем.

Інші твердження апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення ним норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна