Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження №22-ц/824/7821/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Зубленку Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 200 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 квітня 2015 року близько 01 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Одеса поблизу с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012», д.р.н. НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження.

Постановою про закриття кримінального провадження від 20.06.2015 року відділом розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Київській області кримінальне провадження №0000107 було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM», д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012», д.р.н. НОМЕР_2 , внаслідок наїзду якого загинув ОСОБА_3 , була застрахована у ПрАТ «УТСК» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3821304.

ПрАТ «УТСК» було сплачено на користь позивача та трьох її синів страхове відшкодування у загальному розмірі 29 232,00 грн., з яких 14 616,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 14 616,00 грн. у якості відшкодування витрат на поховання.

Позивач, вважаючи недостатнім відшкодування, виплачене страховою компанією, звернулась до суду з вимогою до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок загибелі чоловіка їй було завдано значної моральної шкоди, яка виразилась у тому, що позивач втратила сильного, доброго, клопітливого чоловіка, батька трьох дітей, який був її опорою в житті, підтримував її як морально, так і матеріально. Позивач втратила нормальний спокійний сон, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я. Завдану моральну шкоду ОСОБА_2 оцінила у 200 000,00 грн., які просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 200 000 грн. моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та 6 400 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ліпатова С.В. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь 35 384 грн. 00 коп. в рахунок компенсації моральної шкоди. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач, зокрема, посилався на те, що суд, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, не надав належної оцінки діям пішохода при визначенні розміру шкоди, яка підлягала стягненню. Так, зазначене ДТП сталося не через неправомірні дії відповідача ОСОБА_1 , а є наслідком грубої необережності пішохода ОСОБА_3 , який порушив три пункти ПДР. Вищенаведене встановлено висновком експерта 5-02/204 від 25.05.2015 року. Таким чином, в силу приписів ч. 2 ст. 1193 ЦК України розмір відшкодування повинен бути зменшений, з огляду на ступінь вини потерпілого, на що суд, задовольняючи позовні вимоги, уваги не звернув.

У відзиві, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Лабика Р.Р., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а.с.10-11), який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 24 квітня 2015 року, близько 01 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Одеса поблизу с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області внаслідок наїзду автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», д.р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012» д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

По факту цієї дорожньо-транспортної пригоди 24.04.2015 року було відкрите кримінальне провадження №0000107 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового провадження у діях водія ОСОБА_1 порушень правил дорожнього руху встановлено не було і постановою старшого слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Київській області Щавінського О.А. від 20 червня 2015 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.105-111).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 26 серпня 1978 року в Триліському сільЗАГС Фастівського району Київської області (а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «RENAULT MAGNUM», д.р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП, внаслідок якої загинув ОСОБА_3 , була застрахована у ПрАТ «УТСК» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за Полісом АЕ/3821304 від 13.04.2015 року (а.с.79). Ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю забезпеченим транспортним засобом, згідно полісу дорівнює 100 000 грн. на одного потерпілого.

ОСОБА_1 до ПрАТ «УТСК» з заявою-повідомленням про ДТП, що сталося 24.04.2015 року, не звертався.

Разом з тим, 31.08.2016 року до ПрАТ «УТСК» від ОСОБА_5 , який є представником позивача за довіреністю, надійшли повідомлення про ДТП та заява про отримання страхового відшкодування у розмірі 29 232,00 грн. за подією, що сталася 24.04.2015 року, в результаті якої загинув ОСОБА_3 (а.с.82-83). Розмір належного до сплати страхового відшкодування становив 29 232,00 грн. і складався з: 14 616,00 грн. - витрати на поховання та виготовлення пам`ятника (12 мінімальних заробітних плат); 14 616,00 грн. - моральна шкода (12 мінімальних заробітних плат).

Вказані кошти були перераховані на рахунок представника потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 29 232,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1428 від 13.02.2017; №1495 від 14.02.2017; №1533 від 15.02.2017; №1569 від 16.02.2017; №1619 від 17.02.2017 (а.с.84-88).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, наявності правових підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 вказано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України).

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із статтею 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Враховуючи викладене, право на звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Зважаючи на те, що чоловік позивачки ОСОБА_3 загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - наїзду автомобіля «RENAULT MAGNUM», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , законним та обґрунтованим є висновок суду про наявність у справі підстав для стягнення з відповідача на користь позивача завданої їй смертю чоловіка моральної шкоди.

Відповідає обставинам справи і розмір моральної шкоди, визначений позивачем та прийнятий до уваги судом, що вбачається з наступного.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд врахував глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок смерті чоловіка, що є незворотною подією. Тому, з урахуванням принципів розумності і справедливості, судом правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., оскільки такий розмір відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілої.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, детально з`ясувавши обставини справи та провівши аналіз законодавчих норм, дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати, виходячи з наступного.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача суду надано Договір про надання правничої допомоги від 05 червня 2018 року, укладений між ТОВ «Компанія «Автопоміч» та ОСОБА_2 (а.с.33), Рахунок-фактура на суму 6 400 грн. від 15.06.2018 року (а.с.34) та детальний опис робіт (наданих послуг) (а.с.35); Акт виконаних робіт від 22 червня 2018 року (а.с.46) та квитанцію Приватбанку №0.0..1 від 22.06.2018 року про сплату ОСОБА_2 6 400 грн. (а.с.47).

Відповідно до Акту виконаних робіт від 22.06.2018 року, складеного між виконавцем ТОВ «Компанія «Автопоміч» в особі керуючого директора ОСОБА_6 та замовником ОСОБА_2 , обсяг наданих послуг становить: консультація замовника щодо порядку та строків надання правничої допомоги адвокатом про стягнення грошових коштів - 1 година, вартість 800 грн.; підготовчі дії, що включають збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики та інше - 3 години, вартість 2 400 грн.; підготовка та подання позовної заяви в суд - 4 години, вартість 3 200 грн. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику становить 8 годин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в 800 грн. становить 6 400 грн. Позивач ОСОБА_2 здійснила оплату за правничу допомогу на зазначену вище суму, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 22.06.2018 року, в зв`язку із чим висновок суду про стягнення цих коштів з відповідача є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції; такі доводи були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: