ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 336/1011/14-ц

провадження № 61-9776св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Запорізької міської ради, Відкрите акціонерне товариство «УніКредитБанк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року, ухвалене у складі судді Галущенко Ю. А., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 13 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким останній отримав у кредит 38 830 доларів США на строк до 13 березня 2018 року. На забезпечення виконання умов договору укладений договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Через неналежне виконання боржником умов кредитного договору утворилася заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкоємцем після якого є його малолітній син - ОСОБА_2

Посилаючись на те, що до спадкоємця позичальника - ОСОБА_2 перейшли усі зобов`язання, у тому числі і за договором іпотеки, позивач просив у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 48 365,41 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову, в тому числі прийняття спадщини ОСОБА_2 , і вважав пропущеним строк, встановлений статтею 1281 ЦК України на звернення кредитора до спадкоємців з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 липня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом виключення із мотивувальної частини висновків суду про недоведеність банком позовних вимог і про неприйняття неповнолітнім відповідачем спадщини після смерті свого батька - боржника за кредитним договором. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що апеляційний суд не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи щодо того, коли позивач міг дізнатись про смерть боржника ОСОБА_3 .

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд на підставі аналізу цивільної справи № 2-33/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якої за заявою позивача постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду, та копії спадкової справи встановив, що банк дізнався про відкриття спадщини та спадкоємців боржника 20 квітня 2011 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Н. В. подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що висновок суду про пропущення банком як кредитором строку звернення з вимогою до спадкоємця боржника, не відповідає обставинам справи. Банк, дізнавшись про смерть боржника у листопаді 2011 року, вчиняв дії щодо встановлення кола осіб, які прийняли спадщину, та звертався до нотаріальної контори із запитом; строк, передбачений статтею 1281 ЦК України, не може бути застосований до правовідносин між кредитором та спадкоємцем іпотекодавця; спадкоємець боржника зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора у межах вартості іпотечного спадкового майна. До того ж строк виконання зобов`язання за кредитним договором спливає 13 березня 2018 року, отже кредитний договір не є припиненим. На думку ПАТ КБ «ПриватБанк», до правовідносин застосовуванню підлягають загальні положення про позовну давність.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що 13 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ZPJ0GA, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 38 830 доларів США зі сплатою 1% на місяць на строк до 13 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня між ВАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

Через неналежне виконання умов кредитного договору у боржника утворилась заборгованість і кредитор звернувся до суду з відповідним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 листопада 2010 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2011 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду за заявою позивача.

6 травня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до П`ятої запорізької державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців № Р.10.00.21-705.

31 травня 2011 року державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори відповідачеві надіслано роз`яснення щодо порядку подання вимог кредитора.

Скасовуючи рішення апеляційної інстанції від 29 жовтня 2015 року, касаційний суд зазначив, що суд не встановив, коли позивачу стало відомо про смерть боржника.

Виконуючи вимоги частини четвертої статті 338 ЦПК України у редакцій Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи, апеляційним судом була витребувана цивільна справи № 2-33/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за результатами розгляду якої за заявою позивача позов залишено без розгляду.

Апеляційний суд встановив, що запити до обласного адресного бюро та П`ятої запорізької державної нотаріальної контори про встановлення кола спадкоємців отримані представникомПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно 20 квітня 2011 року та 22 квітня 2011 року і відповіді містять відомості про смерть боржника.

Також встановлено, що претензія кредитора до спадкоємців направлена до нотаріальної контори 23 липня 2013 року, лист-претензія до спадкоємця боржника - ОСОБА_2 - направлена 26 листопада 2013 року, до суду з позовом банк звернувся у лютому 2014 року.

Так, приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця.

Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Разом з тим, існує поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців», яке не є тотожним поняттю «позовна давність».

Так, частина четверта статті 1281 ЦК України наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців визначає позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками.

Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту першого частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Смертю боржника припиняються зобов`язання за кредитним договором та трансформуються у право кредитора звернутись до спадкоємців боржника у разі виникнення майнових вимог.

Проте таке право обмежено строками, встановленими статтею 1281 ЦК України, сплив яких має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

З огляду на вказане підлягають відхиленню доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що до правовідносин необхідно застосовувати загальні положення про позовну давність.

Таким чином, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Отже, суттєвою обставиною, що має бути встановлена при розгляді позову кредитора до спадкоємця боржника, є встановлення часу, коли кредитор дізнався про смерть боржника.

Висновки щодо обставин встановлення часу, коли кредитору стало відомо про смерть боржника та початок перебігу строків, встановлених статтями 1281 і 1282 ЦК України, містять оскаржувані судові рішення.

Зміст судових рішень відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, щодо законності й обґрунтованості.

Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, стосуються переоцінки доказів та до компетенції суду касаційної інстанції не віднесено.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник Г. І. Усик