Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/887/17

провадження № 61-24056св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б., від 19 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У зв'язку з викладеним позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету 115 200 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої Управлінням Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва у складі судді Даниленка В. В. від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_1 8 000 грн за завдану моральну шкоду. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлена неправомірність дій Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, що полягала у відмові призначити позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, та завдала останньому моральної шкоди, яку з урахуванням його стану здоров'я, вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, суд визначив у сумі 8 000 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року частково задоволені апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2017 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що з огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, яка не є стороною по справі. Позов пред'явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Головне управління казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві не є належним відповідачем у справі є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Відзив, поданий Головним управлінням державної казначейської служби України у місті Києві до суду у червні 2018 року, мотивований тим, що шкода повинна стягуватися з рахунків тієї установи, яка завдала шкоду.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду, а ухвалою від 05 червня 2019 року - призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва про визнання дій неправомірними, проведення перерахунку пенсії.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва щодо відмови в призначенні додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриману суму додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком з 12 травня 2015 року з урахуванням виплачених коштів.

Вказана постанова суду набрала законної сили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає з таких підстав.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання.

Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

На підставі аналізу наведених нормативно-правових актів Верховний Суд зробив висновок про те, що Державна казначейська служба України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету.

Пред'являючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної органами Пенсійного фонду України, позивач зазначив відповідачами ті територіальні органи фонду, які на його думку спричинили йому цю шкоду та Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві.

Таким чином, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

З огляду на наведене, Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у позові з тих підстав, що Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві є неналежним відповідачем у справі.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/11706/15-ц, провадження № 61-13907св18 та від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, провадження № 61-34251св18.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад, не досліджував доводи апеляційних скарг щодо не обгрунтування ОСОБА_1 наявності моральної шкоди та її розміру, її причинно-наслідковий зв`язок з протиправними діями територіальних органів Пенсійного фонду України та не дав належної оцінки цим доводам.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, у пункті 4 цієї постанови передбачено, що саме позивач має зазначити, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив при визначенні її розміру та якими доказами це підтверджується.

Апеляційний суд не співставив доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями органів Пенсійного фонду України з тим, що порушені права позивача щодо нарахування йому пенсії відновлено постановою суду про зобов`язання нарахувати та виплатити йому призначену пенсію, та не визначився чи є само по собі визнання дій органів Пенсійного фонду України протиправними підставою для звільнення позивача від обов`язку доведення наявності моральної шкоди та її розміру.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 411, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович