ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4075/19 Справа № 196/4/19 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чуйко Тетяни Володимирівни про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеною скаргою, посилаючись на те, що 12.10.2015 року рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 і стягнуто з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 02.10.2015 року.

За весь час після ухвалення рішення суду ним добровільно сплачено за весь період нарахування аліментів суму в розмірі 28 701,60 грн, в той час, як виконання рішення суду вимагало сплати аліментів за вказаний період загальної суми, яка не перевищує 22 296,42 грн.

В середині грудня 2018 року від сторонньої людини він дізнався, що є злісним неплатником аліментів.

На його звернення від 19.12.2018 року до Царичанського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області йому було надано для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, з яких він дізнався про те, що 30.11.2018 року головним державним виконавцем Царичанського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Чуйко Т.В. винесено постанову про накладення на нього штрафу у виконавчому провадженні ВП №49221482 щодо примусового виконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 року про стягнення аліментів, оскільки боржник не сплачує аліменти згідно виконавчого листа і заборгованість станом на 31.10.2018 року складає 58 038,71 грн, що перевищує суму платежів за 36 місяців.

Вважає, що постанова державного виконавця про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП 49221482 від 30.11.2018 року є неправомірною, оскільки містить недостовірну інформацію, порушує його права як учасника виконавчого провадження і містить незаконне посягання на його майнові права, у зв`язку з чим дана постанова підлягає скасуванню. У зв`язку з тим, що про оскаржувану постанову від 30.11.2018 року йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження на його вимогу, вручена дана постанова йому не була, а тому вважає, що ним пропущено 10-ти денний строк оскарження постанови державного виконавця з поважної причини.

Враховуючи вищевикладені обставини та посилаючись на вимоги ст.ст.447-451 ЦПК України, просить суд: визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги на постанову державного виконавця про накладення штрафу від 30.11.2018 року, поновивши такий строк; визнати неправомірною постанову головного державного виконавця Царичанського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Чуйко Т.В. про накладення штрафу від 30.11.2018 року у виконавчому провадженні ВП №49221482; скасувати оскаржувану постанову державного виконавця; зобов`язати державного виконавця не порушувати прав і законних інтересів учасників виконавчого провадження та безпідставно не накладати штрафи.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року вимоги скарги задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Царичанського РВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області Чуйко Т.В. про накладення штрафу від 30.11.2018 року по виконавчому провадженню ВП № 49221482 щодо примусового виконання виконавчого листа №196/1288/15-ц від 02.11.2015 року, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області, відповідно до якого із ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2015 року, в розмірі 29 019, 35 грн на боржника ОСОБА_1 .

В інішй частині скарги відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, Царичанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" обумовлює обов`язок виконавця в разі наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накласти штраф на боржника в розмірі 50 відсотків суми заборгованості, тому державний виконавець діяв згідно вимог законодавства, чинних на момент утворення заборгованості. Крім того, апелянт зазначає, що судом безпідставно поновлено строк на оскарження дій державного виконавця.

Савенко Ю.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримує ухвалу суду та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Царичанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження № 49221482, відкрите 04 листопада 2015 року на підставі виконавчого листа №196/1288/15-ц від 02.11.2015 року, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області, відповідно до якого із ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2015 року.

30 листопада 2018 року головним державним виконавцем Царичанського РВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Чуйко Т.В. у зв`язку з наявністю у боржника заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому листу станом на 30.10.2018 року в розмірі 58 038,71 грн, що відповідно перевищує сукупний розмір заборгованості суму відповідних платежів за 36 місяців, була винесена постанова, відповідно до якої на боржника ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 50% від суми боргу, що складає 29019,35 грн.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем безпідставно накладено штраф на боржника згідно новій редакції п.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», що набрала чинності 28.08.2018 року, оскільки раніше вже існуюча заборгованість не може впливати і враховуватись при визначенні штрафних санкцій у майбутньому на заборгованість, яка виникне після 28.08.2018 року.

Однак таке судове рішення було прийнято із порушенням правил юрисдикції загальних судів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VІІІ, постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18).

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, оскільки скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чуйко Тетяни Володимирівни про накладення штрафу - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова