Справа № 466/3712/18 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1158/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики на загальну суму 15000 доларів США, яка на момент укладення договору була еквівалентна 399750 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликався на те, що 03 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 було передано у борг 17500 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ на момент отримання позики становило 466375 грн. В підтвердження факту отримання коштів відповідачем було написано розписку.

У встановлений договором строк, а саме до 14 жовтня 2017 року відповідач не повернув позивачу гроші. В суму зарахувань боргу від відповідача отримано товарно-матеріальні цінності на суму 2500 дол. США, тому залишок боргу становить 15000 дол.США.

На даний час сума боргу не повернута відповідачем, тому позивач змушений звернутись до суду, просив стягнути з відповідача борг за договором позики.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року позов задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03 жовтня 2017 року в розмірі 15000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 21.02.2019р. (2708,75грн. за 100 доларів США) складає 406 312,50 грн., та судовий збір в розмірі 3997,50 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суд незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що розписки на 17500 доларів США ним написана під психологічним та фізичним тиском з сторони ОСОБА_2 та невідомої йому особи. Зазначає, що раніше позичені пошти у позивача без написання розписки ним були повернуті у повному розмірі. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином.

03 липня 2019 року від ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю його явки в судове засідання через зайнятість в розгляді іншої справи, однак будь - яких доказів в підтвердження заявленого не надав, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне клопотання відхилити та продовжити розгляд справи без участі представника відповідача - ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що відповідач належним чином взятих зобов`язань за борговою розпискою а суму 15000 дол. США у визначений строк не виконав, чим порушив права позивача як позичальника.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач ОСОБА_2 надав відповідачеві ОСОБА_1 позику в розмірі 17 500,00грн. Факт отримання коштів відповідачем було оформлено розпискою.

Оригінал розписки був наданий позивачем та оглянутий судом в судовому засіданні в суді першої інстанції. Після цього розписка була повернута позивачеві.

Відповідно до розписки, позика надавалася відповідачеві на строк до 14 жовтня 2017р. Розпискою передбачено сплату 10% від суми позики за кожен день прострочення повернення позики.

У встановлений договором строк до 14 жовтня 2017 року відповідач не повернув позивачу гроші.

Вимога про повернення позики, скерована позивачем відповідачу 03 квітня 2018 року, не була виконана.

Згідно письмових та усних пояснень даних позивачем в суді першої інстанції, відповідач на виконання зобов`язання передав йому товарно-матеріальні цінності на суму 2500 дол. США. Решта боргу в сумі 15000 доларів США не повернута.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу свідчить про те, що зобов`язання за ним відповідачем не виконано.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку, дана позивачу відповідачем боргова розписка є належним, допустимим та достатнім доказом в підтвердження того, що ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 17500 доларів США позики на певний строк.

Зазначений договір оформлений розпискою складеною відповідачем, який було передано позивачу є борговим документом.

Статтею 526 ЦПК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Однак, в порушення умов зобов`язання, а також ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами виникло зобов`язання із договору позики, за яким боржник (відповідач) зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суми позики), яка ним отримана від позивача.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань щодо повернення позики ОСОБА_1 допустив порушення прав ОСОБА_2 , в зв`язку з чим суд на підставах норм чинного законодавства здійснив захист порушених прав позивача шляхом задоволення його позовних вимог.

Слід зазначити, що судом не здобуто, а скаржником не доведено ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, що розписки на 17500 доларів США ним написана під психологічним та фізичним тиском з сторони ОСОБА_2 та невідомої йому особи, а також, що він не отримував згаданої суми від ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.