ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року

м.Суми

Справа №583/1942/17

Номер провадження 22-ц/816/3589/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

представника позивача Приватного акціонерного товариства «САД» - Литвин Олени Володимирівни, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «САД» на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2019 року в складі судді Ковальової О.О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 26 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року Приватне акціонерне товариство «САД» (далі - ПрАТ «САД») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову послалось на те, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 12 серпня 2015 року з вини водія ОСОБА_1 , який на той час працював у них водієм автомобіля КрАЗ, що знаходився в оренді у їх товариства, було пошкоджено автомобіль Cherry Tiggo та завдано легких тілесних ушкоджень водію ОСОБА_3 , а також ушкоджень середньої тяжкості пасажиру того автомобіля ОСОБА_4 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил безпеки дорожнього руху як особи, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень і кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 286 КК України. В той же час, суд звільнив останнього від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення на підставі ст. 47 КК України у зв`язку з передачею його на поруки колективу ПрАТ «САД» за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, у зв`язку з чим закрив кримінальне провадження.

Також позивач зазначав, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року в іншій цивільній справі було стягнуто з ПрАТ «САД» на користь ОСОБА_3 124913 грн 74 коп. у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 20000 грн моральної шкоди. На виконання рішення суду ПрАТ «САД» 01 грудня 2016 року сплатило ОСОБА_3 стягнуті кошти в загальній сумі 144913 грн 74 коп.

Після цього, як вказав позивач, 06 січня 2017 року між ПрАТ «САД» та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого останній зобов`язався сплатити позивачу кошти в сумі 144913 грн 74 коп., відшкодовані ним водію ОСОБА_3 за спричинену матеріальну і моральну шкоду на підставі рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року. На виконання умов договору ОСОБА_1 частково повернув ПрАТ «САД» коштів на загальну суму 10000 грн, проте кошти у сумі 134913 грн 74 коп. залишились несплаченими.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь решту коштів на загальну суму 134913 грн 74 коп.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «САД» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач ПрАТ «САД» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що помилковим є висновок суду першої інстанції про недотримання позивачем порядку покриття шкоди, заподіяної працівником, що передбачено статтею 136 КЗпП України, так як спричинена відповідачем шкода перевищувала розмір його середнього заробітку, тому ПрАТ «САД» звернулось безпосередньо до суду з даним позовом в межах строку, встановленого чинним законодавством (1 рік з часу виплати підприємством коштів третій особі) і у передбаченому законом порядку. Крім того, позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції про нікчемність укладеного між сторонами договору від 06 січня 2017 року, адже вказаний правочин не є договором про повну матеріальну відповідальність відповідача, оскільки був укладений з метою добровільного врегулювання між сторонами питання щодо відшкодування позивачу коштів, які останній сплатив на виконання рішення суду про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди особи, винуватцем у якій був відповідач ОСОБА_1 . Також, як зауважив позивач, оскільки кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з передачею його на поруки колективу підприємства, тому на нього має покладатися відповідальність в повному розмірі шкоди, про що йдеться у пункті 3 статті 134 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, на думку представника відповідача, вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу грошової суми у розмірі 134913 грн 74 коп. є незаконною, так як таке стягнення здійснюється за укладеним між сторонами договором від 06 січня 2017 року, за яким ОСОБА_1 добровільно прийняв на себе зобов`язання відшкодувати ПрАТ «САД» кошти у сумі 144913 грн 74 коп. До того ж, як зауважив представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач почав виконувати зобов`язання за вказаним договором та частково здійснив виплати на користь позивача, що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 22 лютого 2017 року за № 738 на суму 5000 грн та від 09 березня 2017 року за № 973 на суму 5000 грн, відповідно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПрАТ «САД» Литвин О.М. про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що власником самоскида КрАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ПрАТ «Зоря», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13).

За договором оренди автомобіля від 02 квітня 2015 року ТОВ «Зоря-2014» передало в оренду ПрАТ «САД» автомобіль КрАЗ 6230С4, реєстраційний номер НОМЕР_1 на строк до 31 грудня 2015 року (а.с. 11, 12).

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4207084, за період з 16 травня 2015 року по 15 травня 2016 року страхувальником цивільно-правової відповідальності у разі страхового випадку за участю автомобіля КрАЗ 6230С4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ПрАТ «Зоря» (а.с. 15).

На підставі наказу ПрАТ «САД» від 07 травня 2015 року № С/К-0507-1 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (а.с. 8, 10).

Цього ж дня наказом ПрАТ «САД» ЗН № 0507-1 А за ОСОБА_1 було закріплено автомобіль КрАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та призначено його відповідальним за технічний стан і експлуатацію вказаного транспортного засобу (а.с. 9).

Як вбачається з протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, складеного 14 травня 2015 року ТОВ «Сумський обласний діагностичний центр безпеки дорожнього руху» за № 00044-00841-15, транспортний засіб КрАЗ 6230С4 після технічного контролю був визнаний технічно справним (а.с. 14).

12 серпня 2015 року близько 13-години ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КрАЗ 6230С4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись із с. Веселий Гай Охтирського району Сумської області в напрямку автодороги Харків - Охтирка, виїжджаючи з другорядної частини дороги на автодорогу Харків - Охтирка з метою проїзду на земельну ділянку № НОМЕР_2 , розташовану з іншого боку зазначеної автодороги, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України - «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», не надав переваги в русі автомобілю «Cherry Tiggo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_3 та допустив зіткнення з вказаним автомобілем, в результаті чого пасажир автомобіля «Cherry Tiggo» ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а водій ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Вказані обставини встановлені ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, яка набрала законної сили (а.с. 16-17).

Вказаною ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху як особи, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження та кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 286 КК України. На підставі ст. 47 КК України його було звільнено від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення у зв`язку з передачею на поруки колективу ПрАТ «САД» за умови, що він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, у зв`язку з чим суд закрив кримінальне провадження (а.с. 16-17).

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року, стягнуто з ПрАТ «САД» на корить ОСОБА_3 124913 грн 74 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн моральної шкоди (а.с. 18-19, 20-21).

На підставі платіжного доручення від 01 грудня 2016 року за № 4156 позивач відшкодував ОСОБА_3 завдану матеріальну і моральну шкоду на загальну суму 144913 грн 74 коп. (а.с. 24).

06 січня 2017 року між ПрАТ «САД» та ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до умов якого останній добровільно, без будь-якого примусу у строк до 01 листопада 2017 року прийняв на себе обов`язок на умовах, в порядку та в строки, передбачені цим договором відшкодувати кошти в сумі 144913 грн 74 коп., виплачені кредитором як відшкодування ОСОБА_3 за спричинену матеріальну і моральну шкоду на підставі рішення Богодухівського районного суду від 28 вересня 2016 року (а.с. 25).

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 сплачено на користь ПрАТ «САД» кошти всього в сумі 10000 грн, що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 22 лютого 2017 року за № 738 на суму 5000 грн та від 09 березня 2017 року за № 973 на суму 5000 грн (а.с. 26, 27).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на відсутність для цього підстав, так як позивач не дотримався встановленого ст.ст. 132, 136 КЗпП України порядку притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за заподіяну ним шкоду у межах середньомісячного заробітку. Крім цього, суд вказав, що відсутні підстави для покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за заподіяну ним шкоду з огляду на те, що він не відноситься до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, тому дійшов висновку про нікчемність укладеного між сторонами договору від 06 січня 2017 року. Також, установивши, що відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог за відсутністю підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Виходячи з вимог частини 1 статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 Постанови «Про судове практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року за № 14, до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства.

Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом.

Як передбачено частинами 1, 3 статті 136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

При цьому, виходячи з вимог частини 3 статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху та кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, однак, на підставі статті 47 КК України його звільнено від кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення у зв`язку з передачею на поруки колективу ПрАТ «САД» за умови, що він протягом року з дня передачі на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, у зв`язку з чим кримінальне провадження у справі було закрито (а.с. 16-17).

Таким чином, наявність в діях відповідача ознак кримінально-караного діяння, переслідуваного у кримінальному порядку, але звільненого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу, ураховуючи, що внаслідок вказаних протиправних дій позивачу було завдано майнову шкоду підтверджується ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року, що набрала законної сили.

Відтак, сплативши 01 грудня 2016 року потерпілому ОСОБА_3 заподіяну матеріальну і моральну шкоду на загальну суму 144913 грн 74 коп. (а.с. 24), за обставин, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 відповідно до укладеного з позивачем договору про повернення вказаних коштів в добровільному порядку у передбачений договором строк їх не повернув, позивач ПрАТ «САД», тим самим, правомірно набув права повернення вказаних коштів за рахунок відповідача.

Крім того, виходячи з положень статті 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно укладеного між сторонами договору від 06 січня 2017 року ОСОБА_1 , водій автомобіля КрАЗ 62-30 С4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2016 року визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 12 серпня 2015 року на автодорозі Харків - Охтирка за участю закріпленого за ним автомобіля та автомобіля Cherry Tiggo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 добровільно без будь-якого примусу прийняв на себе обов`язок на умовах, у порядку та в строки, передбачені цим договором відшкодувати кредитору кошти в сумі 144913 грн 74 коп., виплачені кредитором як відшкодування ОСОБА_3 за спричинену матеріальну та моральну шкоду на підставі рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року у справі № 613/618/16-ц (а.с. 25).

У пункті 2 зазначеного договору сторони визначили, що відшкодуванню підлягають кошти, сплачені кредитором ОСОБА_3 на виконання рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2016 року у справі № 613/618/16-ц у сумі 144913 грн 74 коп.

При цьому, виходячи з пункту 3 вказаного договору сторони домовились, що сплата виплаченого відшкодування здійснюється шляхом сплати боржником зазначеної суми кредитору наступним чином: починаючи з січня 2017 року по вересень 2017 року боржник щомісячно сплачує кредитору по 5000 грн; в жовтні 2017 року боржник сплачує кредитору 99913 грн 74 коп.

Підписанням цього договору сторони підтвердили, що діями боржника кредитору були спричинені матеріальні збитки в сумі 144913 грн 74 коп. (пункт 7 цього договору).

Як передбачено пунктом 10 укладеного між сторонами договору, останній укладений сторонами при повному розумінні його предмета і умов, і цей договір змінює будь-які усні чи письмові угоди між цими ж сторонами, що мали місце по цьому ж предмету раніше.

На виконання умов вказаного договору ОСОБА_1 частково сплачено на користь ПрАТ «САД» кошти в загальній сумі 10000 грн, що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 22 лютого 2017 року за № 738 на суму 5000 грн та від 09 березня 2017 року за № 973 на суму 5000 грн (а.с. 26, 27).

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з укладенням між сторонами договору від 06 січня 2017 року, за яким відповідач взяв на себе зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди, відбулась новація боргу в позикове зобов`язання, у зв`язку з чим слід вирішувати справу на підставі норм матеріального права, що регулюють договірні правовідносини.

Відтак, колегія суддів вважає помилковими висновки першої інстанції про недотримання позивачем порядку покриття шкоди, заподіяної відповідачем та про відсутність підстав для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності та щодо характеру укладеного між сторонами договору, а також про його нікчемність, так як виходячи з фактичних обставин справи у даному випадку відбулась новація обов`язку з відшкодування заподіяної відповідачем шкоди у договірне зобов`язання з відшкодування такої шкоди, тобто заміна боргу позиковим зобов`язанням.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом, зазначав про обставини укладення з відповідачем договору від 06 січня 2017 року та вказав, що відповідач, частково сплативши суму боргу у розмірі 10000 грн, припинив сплату коштів, у зв`язку з чим сума боргу у розмірі 134913 грн 74 коп. залишилась несплаченою.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що застосування норми матеріального права до обставин, наведених позивачем, є виключним повноваженням суду.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів відхиляє наведені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення відповідача проти доводів та вимог апеляційної скарги з посиланням на те, що вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу є безпідставною з посиланням на те, що між сторонами існують договірні відносини, оскільки підставами позову є не норми закону, які зазначає позивач, а обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених ним вимог.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 726/88/14-ц.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також з огляду на те, що відповідач визнав факт укладення з позивачем договору про відшкодування заподіяної ним шкоди, тобто, факт того, що за домовленістю сторін зобов`язання по відшкодуванню завданої шкоди було замінено шляхом укладення договору (новація боргу), що підтверджується також частковим виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань на суму добровільно сплачених ним коштів у розмірі 10000 грн, а також обставини того, що борг у сумі 134913 грн 74 коп. залишився відповідачем не сплачений, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 134913 грн 74 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 134913 грн 74 коп. у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки спір вирішено на користь позивача, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2023 грн 71 коп. (1,5 % від 134913,74 грн), а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 3035 грн 57 коп. (134913,74 грн * 1,5 % * 150 %).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч. 1 п.п. 3, 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «САД» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2019 року у даній справі скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «САД» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «САД» 114913 грн 74 коп. у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди та 20000 грн у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «САД» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 2023 грн 71 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції у сумі 3035 грн 57 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 липня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко