ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4657/19 Справа № 176/331/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 , про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DNJ0GA00000134, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 8 800,00 доларів США на термін до 27.06.2012 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 27 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27 липня 2007 року. Поручитель в силу вимог закону та договору поруки несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором.

Позичальник всупереч умовам договору та закону свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого станом на 30.06.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 14 588,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2017 року складає 380 608,23 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно із відповідачів та судові витрати.

В грудні 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсними, у якій просить визнати недійсним п. 7.1., в частині сплати щомісячної комісії у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, та п. 5.4. кредитного договору №DNJ0GA00000134 від 27 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Одночасно просить зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27 липня 2007 року суму сплаченої комісії у розмірі 440,00 доларів США.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживача та визнання умов кредитного договору недійсним.

Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в іншій частині залишивши рішення без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності до вимог банку, оскільки позичальник надала лист, яким гарантувала сплату боргу до 01.01.2015 року, що свідчить про визнання нею свого боргу та є умовою для переривання строку позовної давності.

Передбаченим ст.360 ЦПК України, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27.07.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір №DNJ0GA00000134, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 27.07.2007 року по 27.06.2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 8 800,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту,винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти щомісячний платіж у сумі 212,22 доларів для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам.

Позивач виконав свої зобов`язання та надав кредит в сумі 8 800,00 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку та заявою на видачу готівки (т.1, а.с.160).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №DNJ0GA00000134 від 27 липня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 виступила поручителем ОСОБА_3 і взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_3 що виникають з умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії , винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п.4 договору поруки).

Згідно п.5 договору поруки у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання.

06 лютого 2012 року на адресу ОСОБА_3 направлено вимогу щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцяти денний строк з дня отримання даної вимоги. При цьому також зазначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання в зазначеній термін банк має намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки.

Відповідно до гарантійного листа від 25.03.2014 року ОСОБА_3 зобов`язалась виконати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання за кредитним договором від 27.07.2007 року та погасити заборгованість, яка становить 15 677 доларів США (т.1, а.с.161).

В січні 2015 року на адресу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були надіслані вимоги про виконання грошових зобов`язань за договором поруки (т.1, а.с.9,10). Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 5 (пяти календарних днів з дати одержання повідомлення), проте і після цього відповідачі своїх зобов`язань за кредитним договором не виконали та відповідні суми позивачу не сплатили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено строк позовної давності щодо вимог до ОСОБА_3 , а порука ОСОБА_2 на час звернення з позовом припинилася.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

В матеріалах справи наявний гарантійний лист від 25.03.2014 року, згідно якого ОСОБА_3 зобов`язалась до 01.01.2015 року виконати перед ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання за кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27.07.2007 року та погасити заборгованість, яка становить 15 677 доларів США (т.1, а.с.161).

Зазначений гарантійний лист свідчить про визнання станом на 25.03.2014 року ОСОБА_3 свого боргу перед банком, та є умовою для переривання строку позовної давності.

З урахуванням вищенаведенного, подавши позовну заяву 14 лютого 2015 року, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вимогою до боржника в межах строку позовної давності.

За змістом статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За правилами ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язання за Кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27.07.2007 року належним чином не виконувала, в зв`язку з чим станом на 30.06.2017 року виникла заборгованість в розмірі 4 588,28 дол. США, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача, та складається з наступного:

- 4 002,79 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 9 719,49 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом,

- 616,00 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом,

- 484,24 дол. СЩА - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Разом з тим, в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості солідарно з поручителя рішення суду прийнято відповідно до норм діючого законодавства та скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині висновки суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27.07.2007 року в розмірі 14 588,28 доларів США.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 9 135,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року- скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001,м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість за кредитним договором №DNJ0GA00000134 від 27 липня 2007 року у розмірі 14 588,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2017 року складає 380 608,23 грн: заборгованість за кредитом - 4 002,79 доларів США, заборгованість за відсотками за користуванням кредитом - 9 719,49 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 616,00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 250,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д,

) судові витрати в розмірі 9 135,00 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова