ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/928/18

провадження № 22-ц/4809/837/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Кіселика С. А.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фермерське господарство «Ковалевського В. І.»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ковалевського В.І.» на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2019 року в складі головуючої - судді Бойко І. А. про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ковалевського В. І.» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і оскарженої ухвали суду першої інстанції.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Ковалевського В. І.» (далі ФГ «Ковалевського В.І.») про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

15.03.2019 року представником позивача - адвокатом Ковальовою Н. К. подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони ФГ «Ковалевського В. І.» на користування земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 7,1215 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району та області.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідач має можливість обробляти земельну ділянку і розпочати новий період сивозміни, а саме: засіяти земельну ділянку з метою збору врожаю та подальшого отримання прибутку від його реалізації. Тому є необхідність на стадії підготовчого провадження вжити заходи забезпечення позову, для забезпечення виконання можливого рішення суду у справі.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2019 року заяву задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), до ФГ «Ковалевського В. І.» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки, шляхом накладення заборони ФГ «Ковалевського В. І.» ( вул . Шевченка, 68, с. Миколаївка, Кіровоградського району та області, ) на користування земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 7,1215 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, та здійснюється ФГ «Ковалевського В. І.» на підставі договору оренди, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Ковалевскього В. І.» 19 липня 2012 року, зареєстрованого в Головному управлінні Держземаганства в Кіровоградській області 15.12.2012 року за номером 005425 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2018 року за номером 26104556.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції зазначив, що предметом спору у справі є об`єкт нерухомого майна - земельна ділянка, якою користується ФГ «Ковалевського В. І.», правомірність її використання оспорюється позивачем, обсяг позовних вимог відповідає обсягу забезпечення позову, вжиття якого не передбачає створення перешкод господарській діяльності відповідача та іншим юридичним особам або фізичним особам, порушення інтересів інших осіб у випадку їх застосування, а також з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом забезпечення позову - заборони користування земельною ділянкою і предметом позовних вимог, що існує ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття даного заходу забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду про забезпечення позову.

Зазначив, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій до набрання законної сили рішенням суду порушує пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, може спричинити матеріальні збитки відповідачу, який на даний час законно користується земельною ділянкою. Обраний позивачем спосіб не є способом захисту порушеного права, а вжиття таких заходів забезпечення позову є втручанням в діяльність фермерського господарства, фактично вирішує спір по суті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача - адвокат Ковальова Г. К. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представником відповідача адвокатом Павлій А. Г. подано заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його перебуванням в іншому судовому засіданні (а.с.184), проте доказів на підтвердження цього суду не надано.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Ковальової Г. К., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з таких підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності користування належною позивачеві в порядку спадкування земельною ділянкою.

Позивач ставить питання про визнання недійсним договору оренди землі від 19 липня 2012 року б/н, зареєстрованого в Головному управлінні Держземагенства у Кіровоградській області 15.12.2012 року за № 005425, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2018 року (номер запису речового права 26104556), сторонами якого зазначено ОСОБА_2 та ФГ «Ковалевського В.І.» щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 7,1215 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Просить скасувати державну реєстрацію прав та обтяжень здійснену на його підставі та зобов`язати ФГ "Ковалевського В.І." () повернути ОСОБА_1 вказану земельну ділянку, яка успадкована ним після смерті ОСОБА_2 (а.с.2-5).

Свої вимоги обгрунтував тим, що за життя ОСОБА_2 12 червня 2007 року укладено договір оренди землі з ФГ «Ковалевського В. І.» (а.с.11-15), строком на 10 років, який зареєстровано у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» при Держкомземі України 31 березня 2008 року за номером 43. Строк дії договору оренди мав закінчитися 31 березня 2018 року.

ОСОБА_1 як правонаступник орендодавця по закінченні договору оренди у квітні 2018 року, не бажаючи продовжувати договірні відносини, надіслав ФГ «Ковалевського В.І.» лист-повідомлення про припинення договірних відносин у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди. Відповідь не надійшла.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що приватним нотаріусом Томаз Вікторією Ігорівною 05.05.2018 року було зареєстровано право оренди за договором оренди землі від 19.07.2012 року (а.с.18-24), зареєстрованим в Головному управлінні Держземагенства у Кіровоградській області 15.12.2012 року за № 005425.

Стверджує, що спадкодавець не мала волевиявлення на укладення договору оренди землі із відповідачем у 2012 році, підпис їй не належить, тому договір є недійсним.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Крім того, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення до нього позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні і тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до положень ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право:

а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину;

б) самостійно господарювати на землі;

в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію;

г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі;

ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом;

д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Суд першої інстанції не врахував зазначених норм процесуального та матеріального права. Забезпечивши позов у обраний ОСОБА_1 спосіб, суд не пересвідчився, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, не врахував, що в разі задоволення позовних вимог спірна земельна ділянка повертається власнику із наявними на ній посівами без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування нею, що заборона вчиняти будь-які дії на земельній ділянці, зокрема: обробітку землі, вирощування сільськогосподарської продукції, може мати наслідком перешкоджання веденню господарської діяльності підприємства, а також може призвести до погіршення стану спірної земельної ділянки та інших негативних наслідків.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновки суду про задоволення забезпеченні позову ОСОБА_1 безпідставними, а оскаржене судове рішення таким, що ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 376 ЦПК України ухвала Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову шляхом накладення заборони ФГ «Ковалевського В. І.» на користування земельною ділянкою за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ковалевського В.І.» задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Ковалевського В.І.» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

С. А. Кіселик