Дата документу 13.06.2019 Справа № 333/4446/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/4446/18 Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/807/2141/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 на підставі заяви б/н від 22 жовтня 2013 року отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

В порушення норм закону та умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03 травня 2018 року має заборгованість 114230,25 грн., яка складається з наступного: 8612,28 грн. - заборгованість за кредитом; 105617,97 грн. - заборгованість за відсотками за період з 22 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2017 року.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 22 жовтня 2013 року у розмірі 114230,25 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неоспоренння відповідачем укладання факту договору, розрахунку заборгованості, наявності між сторонами кредитних зобов`язань, однобічність розгляду справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, судові витрати покласти на відповідача.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що банком не надано пам`ятку, кредитний договір належним чином не укладався, в матеріалах справи відсутні докази надання кредиту, позов подано після спливу строку позовної давності.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 червня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що банком не доведено обставин укладання договору та розміру заборгованості, надані банком розрахунки та виписки по картках є недостатніми доказами для доведення позову.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 642 ЦК України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила кошти за користування кредитом), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2013 року сторони уклали кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно вказаної заяви, яка підписана ОСОБА_1 , останній погодився, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому в заяві відповідач зазначив, що він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та зобов`язався регулярно знайомиться зі змінами Умов та правил, які знаходяться на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank/ua/ (а.с.9).

Підпис під зазначеною заявою-анкетою відповідач не оспорював ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

За змістом Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна GOLD " (далі-Довідка) та наданого позивачем розрахунку базова ставка в місяць за кредитним договором складала 2,3%, що становить 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості, розмір обов'язкових щомісячних платежів на погашення кредиту (в тому числі і плата за користування кредитними коштами) становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більш залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця (а.с.10,5).

Відповідно до Довідки банку за кредитним договором від 22.10.2013 року б/н,ОСОБА_1 отримав дві картки за № НОМЕР_1 з терміном дії до 06/2017 року та за № НОМЕР_2 з терміном дії до 10/2015 року (а.с.127).

На підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитної картки за вищевказаним кредитним договором позивачем було надано копію фотокартки відповідача з кредитною карткою (а.с.106).

Згідно з п.1.1.7.40 Умов та правил клієнт надає згоду на здійснення банком при оформленні договору фотографування та зберігання банком у подальшому та розповсюдження фотографії у випадках, передбачених договором.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розмірів наданого кредиту (кредитного ліміту) зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з пунктом 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом семи днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду з умовами, то рахується, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням і без попереднього повідомлення клієнта.

До позовної заяви позивач долучив копію Довідки про встановлення та зміну кредитного ліміту за кредитним договором від 22.10.2013 року до 8200 грн. (а.с.8)

Крім того, у відзиві на позовну заяву від 15.11.2018 року, який наданий відповідачем до суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неукладеність між сторонами кредитного договору, в той же час зазначає про те, що розрахунок банку зроблено невірно та надає свій розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.71-76), а в заяві від 22.02.2019 року представник відповідача просить застосувати до позовних вимог банку позовну давність (а.с.119).

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовними вимогами щодо безгрошовості кредитного договору згідно з положеннями ст.1051 ЦК України.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. у справі № 6-449цс15.

За приписами 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Як вбачається з виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_1 (а.с.147-150) та не спростовано відповідачем, кошти в сумі 5000 грн. 22.10.2013 року були отримані ОСОБА_1 у банкоматі у відділенні банку у м. Запоріжжі, пр. Соборний, буд.176, а в подальшому відповідач, користуючись кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж в сумі 470 грн. було внесено 18.06.2014 року (а.с.147 зворот.).

За вказаних обставин, висновок суду про те, що позивачем не було доведено надання банківських послуг відповідачу, не є обґрунтованим.

Що стосується укладеного між сторонами у даній справі кредитного договору та його складових, то, як зазначалося вище, підписавши 22 жовтня 2013 року анкету-заяву, ОСОБА_1 дав свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлена. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, відповідач не надав.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав ОСОБА_1 не заявляв.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 03 травня 2018 року має заборгованість, яка за розрахунком банку становить 114 230,25 грн., та складається з наступного: 8612,28 грн. - заборгованість за кредитом; 10 5617,97 грн. - заборгованість за відсотками за період з 22 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2017 року (а.с.5-7).

Щодо правових підстав застосування позовної давності колегія суддів виходить з наступного.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеному у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

Пунктом 1.1.1.45 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» погашення відсотків за користування кредитом періодичними щомісячними платежами, розмір обов'язкових щомісячних платежів становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа наступного місяця (п.2.1.1.12.4 Умов та правил) (а.с.10,5, 32).

Згідно з пунктами 2.1.1.12.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строки та порядок погашення по кредиту по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також Овердрафта, який виникає по таким карткам, приведений в Пам`ятці/Довідці про умови кредитування. Згідно зі ст.212 ЦК України у випадку простроченого кредиту (Овердрафту) строком повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

З розрахунку банку вбачається, що позичальником останній платіж в сумі 470 грн. було внесено 18.06.2014 року, наступний обов`язковий щомісячний мінімальний платіж ОСОБА_1 повинен був здійснити до 25.07.2014 року, за таких обставин, строком виникнення Овердрафту - повернення кредиту в повному обсязі є 211 - й день, а саме: 26 лютого 2015 року, а строком звернення до суду в межах позовної давності - до 26 лютого 2018 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» банк звернувся 21 серпня 2018 року (а.с.1), тобто з пропуском строку позовної давності.

Заяву про застосування позовної давності представник ОСОБА_1 подав до суду 22.02.2019 року (а.с.119).

Таким чином, заборгованість за кредитним договором не підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Не є перериванням позовної давності, а саме вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу в розумінні положень статті 264 ЦК України, платіж в сумі 27 грн. 11 коп., який за розрахунком банку здійснено 14.09.2015року, оскільки, по-перше, розмір зазначеного платежу менш ніж встановлений Умовами та Тарифами обов'язковий щомісячний платіж, який складає 7% від заборгованості (але не менше ніж 50 грн.), по-друге, як вбачається з виписки про рух коштів позичальника ОСОБА_1 цей платіж було здійснено шляхом автоматичного списання з карти НОМЕР_3, при цьому матеріали справи не містять доказів належності цієї карти позичальнику.

При цьому, не заслуговує на увагу посилання позивача на те, що строк дії другої платіжної картки Крутиленко Ю.П закінчується 07/2017 року, а тому банком не пропущений строк позовної давності для повернення кредиту в повному обсязі, який рахується від останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в поле MONTH), оскільки такий порядок для повернення кредиту згідно з пунктом 2.1.1.12.5 Умов та правил застосовується по платіжним карткам без встановленого мінімального обов'язкового платежу (а.с.32), в той час як за Умовами наданого банком кредитного договору, укладеного з відповідачем (п.2.1.1.12.4) та Витягом з Тарифів (а.с.10) передбачений обов'язковий щомісячний платіж, який складає 7% від заборгованості (але не менше ніж 50 грн.).

З огляду на вказані обставини рішення суду підлягає скасуванню згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям нової постанови про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 13 червня 2019 року.

Головуючий

Судді: