Постанова

Іменем України

13 червня 2019 року

м. Київ

справа № 489/8625/14-ц

провадження № 61-30616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сагайдак А. Д.,

заінтересована особа (стягувач) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва у складі судді Тихонової Н. С. від 23 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В., Темнікової В. І., від 29 вересня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Інгульський ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області) Сагайдак А. Д.

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Інгульському ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 489/8625/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що під час виконання рішення суду у зазначеній справі вимога державного виконавця надати йому безперешкодний доступ до приміщення без мотивованого рішення суду є неправомірною. Також вважає, що державний виконавець зобов`язаний був звернутись до суду з поданням про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки змінився власник стягувача.

Таким чином, просиввизнати неправомірною вимогу державного виконавця Інгульського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області Сагайдак А. Д. щодо надання безперешкодного доступу до приміщення квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності скаржнику, для проведення виконавчих дій без мотивованого рішення суду. Також просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невчинення ним дій, направлених на заміну вибулої сторони - ПАТ КБ «ПриватБанк», його правонаступником та зобов`язати вчинити відповідні дії по заміні стягувача.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимога державного виконавця про необхідність з`явитися і бути присутнім при проведенні виконавчих дій, та надання доступу до житла є правомірною, оскільки грунтується як на обов`язку державного виконавця своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, так і на обов`язку боржника щодо своєчасного погашення заборгованості, встановлених законодавством.

Відмовляючи у задоволенні скарги щодоневчинення державним виконавцем дій із заміни ПАТ КБ «ПриватБанк» на правонаступника, суд виходив з того, що припинення юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» не здійснювалось, тому відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, а зміна власника юридичної особи не тягне припинення юридичної особи та, як наслідок, заміну у виконавчому провадженні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2017 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства і підстав для її скасування немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 489/8625/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

ОСОБА_1 зазначає, що судами не врахованого того, що вимога державного виконавця про надання йому безперешкодного доступу до житла скаржника без відповідного рішення суду є неправомірною. Крім того, судами не надано належної оцінки тому, що державний виконавець не вчинив відповідних дій по заміні сторони виконавчого провадження.

Доводи відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні касаційної скарги.

Обставини справи

29 червня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 13 червня 2016 року № 489/8625/14-ц, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 40 666,38 грн.

В рамках виконавчого провадження № 51496152 з виконання вищевказаного виконавчого листа державним виконавцем направлено скаржнику вимогу бути присутнім у квартирі АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна та надати державному виконавцю безперешкодний доступ до приміщення для перевірки майнового стану.

В Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній запис про припинення юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина третя вказаної статті встановлює права державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження, серед яких безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Таким чином, законодавець розділяє право на безперешкодне входження до приміщень і примусове проникнення за наявності мотивованого рішення суду.

Частина п`ята статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює зобов`язання боржника, серед яких утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Таким чином, суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимога державного виконавця про необхідність з`явитися і бути присутнім при проведенні виконавчих дій, а також надання доступу до житла є правомірною і ґрунтується на правах державного виконавця та зобов`язаннях боржника, встановлених Законом.

Зазначення в статті 19 зобов`язання боржника допускати у встановленому законом порядку виконавця до житла не передбачає необхідності наявності рішення суду про примусове проникнення, а передбачає дотримання порядку проведення виконавчих дій, таких як наприклад час проведення. Якщо боржник не надає доступу або за наявності інших перешкод, державний виконавець звертається до суду за мотивованим рішенням про примусове проникнення до житла.

Частиною п`ять статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Статтею 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

У частині першій статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Суди обгрунтовано виходили з того, що вибуття юридичної особи з правовідносин і необхідність її заміни має місце у випадку припинення юридичної особи і появою правонаступника або вибуття із зобов`язання у випадку відчуження права вимоги.

Оскільки на передбачені законом обставини боржник не посилався, а відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців припинення юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк» не здійснювалось, тому правильним є висновок про відсутність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до порушення прав скаржника. Зазначає, що судами не звернуто уваги на те, що державний виконавець, у порушення вимог законодавства, звернувся до нього із вимогою про надання безперешкодного доступу до житла, без відповідного судового рішення. Крім того, скаржник зазначає, що правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» є державний банк, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2016 року № 961.

Суди попередніх інстанцій в сукупності дослідили усі докази, на які посилається скаржник, та дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки державний виконавець пред`являючи вимогу про необхідність з`явитися і бути присутнім при проведенні виконавчих дій та надати доступ до житла діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, зібраними у справі доказами не підтверджено припинення юридичної особи ПАТ КБ «Приватбанк», а тому відсутні підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильно висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Суди розглянули дану справу в межах доводів скарги, на підставі наданих доказів та з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов