Провадження № 2/344/1620/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 05.10.2004 року у виконкомі Гвіздської сільської ради Надвірнянського району, зареєструвала шлюб з відповідачем.

В шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Причиною розірвання шлюбу стало те, що шлюб між сторонами протягом останніх семи років носить формальний характер, так як вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та не підтримують жодних сімейних відносин. А тому, просила шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати, стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву про слухання справи у відсутності відповідача, відповідно до якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає (а.с.15).

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 сторони 05.10.2004 року зареєстрували шлюб у виконкомі Гвіздської сільської ради Надвірнянського району, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №23 (а.с.5).

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно.

Що стосується визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то сторони добровільно узгодили питання щодо її проживання з матірю. Крім цього, ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомила, що хоче проживати з матірю.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05.10.2004 року у виконкомі Гвіздської сільської ради Надвірнянського району, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №23 слід розірвати. Малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з матірю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Що стосується позовної вимоги про залишення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу на проживання з матірю, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Оскільки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час виповнилось 14 років, то вона вправі самостійно визначати своє місце проживання.

З огляду на вищевикладене в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі наведеного, прізвище ОСОБА_1 при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №23844420-1 від 07.09.2018 року (а.с.1).

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України, ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05.10.2004 року у виконкомі Гвіздської сільської ради Надвірнянського району, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №23 розірвати.

Малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити на проживання з матірю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Прізвище ОСОБА_1 при реєстрації розірвання шлюбу на дошлюбне не змінювати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 - 704 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 26.06.2019 року.

Суддя Пастернак І.А.