Справа № 214/3609/18
Провадження № 2/211/224/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
04 червня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_5 та просить суд поділити спільне майно подружжя: грошові кошти в розмірі 995810,16 грн. в рівних частках між ним та відповідачкою, визнавши за кожним з них право особистої власності на грошові кошти в сумі 497905,08 грн. та стягнути з відповідачки на свою користь 497905,08 грн., посилаючись на відмову відповідачки в добровільному порядку розподілу спільного майна. В обґрунтування позову зазначив, що 06 грудня 2014 року вони з відповідачкою уклали шлюб, та в грудні він був направлений в якості військового в зону проведення АТО. В лютому 2015 року під час виконання бойового завдання він потрапив у полон, звідки був звільнений в грудні 2017 року та направлений до шпиталю. Після його повернення дружина відмовилась проживати разом з ним, заявивши про необхідність розірвання шлюбу, оскільки за період його перебування в полоні вона повністю втратила до нього всі почуття, дітей від шлюбу вони не мають. За період його перебування в полоні (2015-2017 р.р.) та в період його лікування у шпиталі, відповідачка отримала грошові кошти в сумі 995810,16 грн., які складаються з нарахованої йому заробітної плати, його військового забезпечення та одноразової матеріальної допомоги, а саме нарахована за 2015-2017 р.р. та отримана його дружиною заробітна плата в ПАТ «Кривбасзалізрудком» в сумі 529921,03 грн., нараховане за 2015-2018 р.р. та отримане його дружиною його військове грошове забезпечення в сумі 415889,13 грн. та надана Криворізькою міською радою та отримана його дружиною одноразова матеріальна допомога в сумі 50 000,00 грн. Після його повернення додому відповідачка не тільки відмовилась проживати разом, але й відмовилась в добровільному порядку надати йому його частку в спільному майні подружжя, тобто частку в розмірі 50% від отриманої нею суми 995810,16 грн. Ґрунтовних пояснень та доказів, на що саме було витрачено всі грошові кошти, що є спільним майном подружжя, та чи дійсно вони були нею витрачені, відповідачка надати так і не змогла. Зауважив, що за час його перебування в полоні, відповідачка працювала та працює в Криворізькій автошколі, щомісячно отримуючи зарплату в сумі 2000,00 грн. Тому на підставі ст.ст. 69,70,71 СК України, просить задовольнити заявлені вимоги.
Ухвалою судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 липня 2018 р. позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
Протокольною ухвалою суду від 07 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позові.
Позивач суду пояснив, що він дійсно просив присилати дружину посилки, поповнювати рахунок телефону, однак за весь час йому прийшло лише 5 посилок. Куди витрачалися кошти, він не знає. Дружина за весь час приїжджала в госпіталь лише тричі, привезла йому його одяг. В м.Києві, коли його звільнили з полону, він віддав відповідачу 10 000,00 грн., а потім ще 17 000,00 грн. для витрат, пов`язаних із його лікуванням в госпіталі та на її потреби. Щодо того, що вона купувала подарунки на його прохання, то не вважає, що майже один мільйон гривень можна було витратити на подарунки його рідним.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заявлені вимоги не визнали з підстав, викладених у поясненнях на позовну заяву (а.с. 87-88).
Відповідач суду пояснила, що позивач не врахував в поділ іншого майна та гроші. Спожиті речі не підлягають поділу. Вона періодично працювала, оскільки її звільнили, бо вона їздила по акціям в підтримку чоловіка. В Польщу вона їздила за гроші брата, які він їй прислав.
В обґрунтування письмових пояснень зазначено, що весь час, поки позивач був у полоні, вона прикладала всі можливі зусилля для звільнення з полону ОСОБА_1 , а саме відвідувала акції та зустрічі з приводу звільнення українських полонених, які потрапили в полон під час проведення антитерористичної операції (АТО), окрім того постійно вишукувала способи для звільнення позивача шляхом звернень в установи та організації, зокрема до військової частини НОМЕР_1 , народного депутата Кужеля, Адміністрації Президента України, Штабу АТЦ при СБ України та інші. Всі ці заходи потребували значних витрат. Після визначення місця перебування в полоні позивача, вона постійно відправляла на його адресу посилки за його побажанням, а також для його моральної підтримки відправляла листи та по можливості спілкувалася з позивачем по телефону. На його прохання купувала подарунки його родині на свята та дні народження. В грудні 2017 року, коли позивача було звільнено з полону, вона відвідувала його кожні вихідні у шпиталі, однак помітила у їх стосунках з його боку відчуженість, а згодом дізналась про його стосунки з іншою жінкою, що підтвердилось ще й тим, що матір позивача вигнала її з дому його батьків. де вона проживала, що спростовує твердження позивача про те, що це саме вона втратила почуття любові до нього та наполягала на розірванні шлюбу. За час перебування в АТО позивач не одразу оформив всі виплати і під час перебування в полоні доручив їх оформити їй. Більш того, він неодноразово нагадував їй, що це їх спільні кошти і вона має право ними вільно розпоряджатися, оскільки як дружина повинна вести бюджет родини. Додаткового повідомила, що позивач для поділу зазначив лише грошові кошти, які надходили на картки, що знаходились у відповідача, при цьому для розподілу не зазначав кошти, які були одержані ним в період шлюбу, це були значні виплати з місця його роботи, з місцевого бюджету та військової частини, зокрема до вказаних виплат входить сума 100000,00 грн., одержаних позивачем в якості виплати полоненим. За вказані виплати наприкінці 2018 року позивач придбав квартиру на мкрн. 1-й Східний, тому нею буде заявлено клопотання на підтвердження вказаної інформації. Враховуючи викладене,п росить в задоволенні позову відмовити повністю.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що перебувала в дружніх стосунках родиною з ОСОБА_7 з 2015 року, коли ОСОБА_8 потрапив у полон. Її чоловік служив разом з позивачем та теж потрапив у полон. Вони відправляли посилки в полон, гроші. ОСОБА_9 в 2016-2017 р.р. раз в два-три місяці відправляла посилки на 1000-1500 грн. В 2015 році передавали якісь суми, але то були невеликі гроші. З початку 2015 року вони з ОСОБА_9 відвідували акції в підтримку полонених, а потім з матір`ю ОСОБА_10 їздили. При звільненні з полону вони були з ОСОБА_9 на зустрічі. Зазначила, що коли її чоловік був у полоні, вона отримувала його зарплату, також посилки відсилала, однак змогла відкласти стільки грошей, що цього вистачило на придбання автомобіля, ремонт будинку. Через ОСОБА_11 вони відправляли посилки полоненим та з великими обмеженнями, тому на великі суми там посилки неможливо було відправити. Після звільнення її чоловіка з полону через значний проміжок часу вони отримали 100 000,00 грн.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Син був в АТО, сидів в полоні. Куди відповідачка дівала гроші, вона не знає, практично завжди на акції їздила вона, матір, при чому за свої власні кошти, ОСОБА_9 їздила пару разів в 2015 році, а потім дуже рідко. З ОСОБА_9 вони не сварилися. Крім того, вона особисто посилала посилки сину, відповідачка дуже мало посилала, а до 2016 року взагалі нічого не посилала. В 2017 році через Червоний Хрест почали пересилати посилки, однак їх вміст був дуже обмежений. Рахунки вона теж сину поповнювала, але то були невеликі гроші. ОСОБА_9 зустрічала з полону ОСОБА_13 , вона приїжджала до нього в госпіталь не один раз. Син після полону отримував 10 000,00 грн. та 100 000,00 грн. і на ті гроші купив квартиру. Щодо подарунків, то відповідачка на 8 Березня подарувала їй квіти, крем та духи. Ніяких грошей за посилки від ОСОБА_9 вона не отримувала, в 2015 році дві посилки ОСОБА_9 передала через волонтера ОСОБА_14 . Зазначила про те, що від сина знає, що ОСОБА_9 готова була розділити 6 000,00 доларів США через нотаріуса.
Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом, сторони з 06 грудня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 13 копія свідоцтва про шлюб), який рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 червня 2018 року між ними розірвано.
08 вересня 2018 року відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_15 » (а.с. 81 копія свідоцтва).
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60 СК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України.
Згідно з частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом частини першої статті 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (стаття 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя . (Постанова Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 761/3086/17).
Згідно частини другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Так, в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в грудні 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу та направлений в якості військового в зону проведення АТО. З лютого 2015 р. по грудень 2017 р. перебував у полоні, що підтверджується також копією свідоцтва про хворобу № 2640 (а.с. 71-72), з 04.03.2018 р. по 24.03.2018 р. знаходився на лікуванні в Центрі медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» (а.с. 73,74 копії виписки, довідки).
Як вбачається з копій довідок про доходи ОСОБА_1 , виданої ПАТ «Кривбасзалізрудком», за період з січня 2015 р. по грудень 2015 р. йому перераховано заробітну плату в сумі 155475,59 грн. (а.с. 6), за період з січня 2016 року по грудень 2016 р. в сумі 171207,95 грн. (а.с. 7), за період з січня 2017 р. по грудень 2017 р. в сумі 203237,49 грн. (а.с.8), а всього в сумі 529921,03 грн.
Грошове забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , за період з 24.06.2015 р. по 31.03.2018 р. склало 415889,13 грн. (а.с. 9 копія довідки).
За інформацією Військової частини НОМЕР_2 від 12 квітня 2018 р. та від 13.11.2018 р., нараховане грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 , здійснювались на картковий рахунок його дружини ОСОБА_16 в сумі 415889,13 грн., згідно її заяви та командира військової частини та наданих підтверджуючих документів (а.с. 10,48).
Зазначене також підтверджується випискою з банківського рахунку позивача ОСОБА_1 (а.с. 49-68), копіями заяви ОСОБА_16 про перерахування коштів їй як дружині полоненого ОСОБА_1 (а.с. 69,70), що в судовому засіданні не спростовано відповідачкою.
На підставі рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 31 жовтня 2016 року «Про надання одноразової матеріальної допомоги сім`ям військовослужбовців, які пропали безвісти в зоні проведення антитерористичної операції на сході України або перебувають в полоні», ОСОБА_16 виплачено матеріальну допомогу в сумі 50 000,00 грн. (а.с. 11,12).
Таким чином, загальна сума грошових коштів, отриманих ОСОБА_16 складає 995810,16 грн.
Частиною другою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
З огляду на положення зазначених норм закону, оскільки вказані кошти в сумі 995810,16 грн. сторонами набуті за час шлюбу, а відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно, не надала належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що кошти, які є предметом спору, були витрачені виключно на особисті потреби позивача, тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно підлягає поділу у рівних частках між подружжям.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно положень статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
При цьому надані відповідачем докази носять виключно інформативний характер щодо вартості продукції та не доводять того факту, що значну частину коштів (при загальній сумі 995810,16 грн.) було витрачено на особисті потреби позивача, при цьому, що навіть за комунальні послуги заборгованість не погашалась, а збільшувалась, як вбачається з наданої відповідачем інформації про суми, нараховані до сплати комунальними службами (а.с. 97-116).
З листів позивача під час перебування його в полоні також вбачається, що він просив йому переслати дріб`язок (цукерки, варення, продукти, засоби гігієни, самий дешевий годинник, ліки, вітаміни, тощо).
Інші доводи ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача.
При цьому суд зауважує, що позивачем не ставиться вимога про визнання спільною сумісною власністю подружжя також коштів, що були зароблені (придбані) відповідачкою за час його відсутності в період їх шлюбу (в разі якщо вона працювала та мала дохід), а виключно лише щодо коштів, які виплачувалися йому за час перебування його в полоні як заробітна плата та військове забезпечення з одноразовою матеріальною допомогою, які були безпосередньо отримані ОСОБА_5 , що нею не заперечується, та поділ цих коштів з визнанням права власності на половину з них, що повністю узгоджується з положеннями статей 69-72 СК України та статті 372 ЦК України.
Згідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій (а.с. 5), він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статті 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі, пропорційному частці задоволених вимог згідно положень пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ( 1% від присудженої до стягнення суми в розмірі 497 905 гривень 08 коп.) .
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70 СК України, ст.ст.2,10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати грошові кошти в сумі 995 810 (дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот десять) гривень 16 коп., об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , поділивши спільне майно подружжя в рівних частках.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп.
Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на грошові кошти в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 його частку в об`єкті спільної сумісної власності подружжя грошові кошти в сумі 497 905 (чотириста дев`яносто сім тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 08 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 4979 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 05 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 11 червня 2019 року.

Суддя Д.М.Ніколенко