Справа № 647/1957/17
№ провадження 2/647/40/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С..,

при секретарі Полозок Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Бериславі цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виселення,

від позивача : представник ОСОБА_5

від відповідача: представник Андросюк І.С., суд

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про виселення. В позовній заяві посилається на те, що 29.09.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 14.11.2007 року, що посвідчений державним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Мікуровою Л.Ю., зареєстрований у державному реєстрі під номером 1486, отримав у власність житловий будинок, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 21,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання права власності на вказану нерухомість, ПАТ КБ «ПриватБанк» намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Посилаються на вимоги ст.40 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якого звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Відповідачу ОСОБА_1 було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були проігноровані та нерухомість не була передана ПАТ КБ «ПриватБанк» у вільне користування.

Просили виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою , який не зареєстрований та проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою суду від 29.11.21017 року за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Херсонського окружного адміністративного суду по справі №821/1583/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни, третя особа: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання протиправним та скасування рішення.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою суду від 08.08.2018 року провадження по даній цивільній справі відновлено та справу призначено до розгляду.

31.10.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, згідно якої позивач просив виселити громадян: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації - виконавчому орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради та покласти на відповідачів судові витрати. До уточненої позовної вимоги додано вимогу від 12.10.2018 року, згідно якої запропонували укласти відповідачам ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є законним представником ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укласти договір оренди спірного майна, та вимагають протягом 30 днів з моменту отримання данної претензії добровільно звільнити зазначене приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку.

22.10.2018 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає даний позов необгрунтованим з підстав того, що особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Жоден із наявних в матеріалах справи доказі не свідчить, що житловий будинок, з якого позивач просить виселити відповідача, було придбано за рахунок кредитних коштів. Наголосив, що згідно II. 33.2-33.3 Договору іпотеки від 14.11.2007 року житловий будинок належить Іпотекодавцю (Відповідачу) на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2007 року, кредитний договір укладено між сторонами 08.11.2007р. Тобто відповідач вже був власником будинку на момент отримання кредиту. Вважає, що відсутні правові підстави для виселення відповідача без надання іншого постійного житла, оскільки виселення в судовому порядку здійснюється лише після спливу одного місяця з моменту отримання вимоги нового власника про звільнення приміщення. Проте, він не отримував жодних письмових вимог про звільнення будинку. Таким чином, правові підстави для його виселення в судовому порядку відсутні. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із відзивом представником позивача 06.11.2018 року до суду надано відповідь відзив, в якому наголосив, що 29.09.2016 року позивач в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність житловий будинок, загальною площею 55.3 кв.м., житловою площею 21.3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 14.11.2007 року, що посвідчений державним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Мікуровою Л.Ю. та зареєстрований у державному реєстрі під номером 1486.( а.с.88).Після отримання права власності на вказану нерухомість, Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому Відповідачів. Вважає, що відповідно до ст.ст. 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, ст. 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести Відповідачів. Вважає неприпустимим твердження відповідача про те, що не направлялась йому та членам його сім`ї вимоги стосовно звільнення будинку, оскільки в матеріалах справи є претензія і вимога, згідно яких позивач просив звільнити спірний будинок. Не погоджується і з твердженням відповідача стосовно неприпустимості виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення, оскільки обов`язок надання житла відповідно до закону покладається на державу закон не встановлює в пряму залежність виселення від надання іншого постійного жилого приміщення, тому права позивача повинні бути захищені в повному обсязі, а позов підлягає задоволенню.

У відповідь відповідачем 06.12.2018 направлено заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вважає дану відповідь необґрунтованою з підстав того, що позивач зазначає відповідачем дружину відповідача ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Проте, його дружина та діти не є стороною по даній справі, судом до участі у справі не залучались. Також позивачем зазначено третьою особою Службу у справах дітей Бериславської РДА Херсонської області. Проте, дана особа також не залучалась до участі у справі. Заперечуючи проти позову відповідач зазначав у відзиві про неможливість його виселення без надання іншого житлового приміщення на підставі ст. 109 ЖК України, однак у своєму відзиві не навів жодних аргументів, які б спростовували доводи відповідача. Наголосив, що правомірність позиції відповідача, підтверджується судовою практикою (Постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року у справі №688/722/14-ц). Також зазначено, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження надсилання відповідачу вимоги про звільнення приміщення, вважає, що доданий до відповіді на відзив Реєстр згрупованих поштових відправлень не є належним доказом надсилання відповідачу саме вимоги про звільнення приміщення, адже в ньому відсутні будь-які посилання на це та реєстр не містить відомостей про приймання вказаних відправлень у відділенні поштового зв`язку. З урахуванням наведеного, вважає відповідь на відзив не обґрунтованою та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не прибув, заявою від 27.02.2018 року просив справу розглянути у його відсутність, на задоволенні позову наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, від його представника ОСОБА_7 до суду надано заяву про розгляд справи без представника та відповідача.

Відпоівідач ОСОБА_2 , яка також є законним представником неповноглітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом..

У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимоги ст. ст. 12, 13, 81, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів, зобов`язують суд з`ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 14 ЦПК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечуєтъся засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч.4 ст.14 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно вимог ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку».

З Договору іпотеки укладеного 14.11.2007 року між ОСОБА_1 , як Іпотекодавцем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», як Іпотекодержателем ( п. п.33.3 ) вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним Договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 господарчими та побутовими будівлями АДРЕСА_2 спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та який належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бериславською державною нотаріальною конторою 31.10.2007 року за реєстром №2400, зареєстрованого у бюро інвентаризації 04.11.2007 року, номер запису 1802 в книзі 7, реєстраційний номер в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 19957665. ( а.с. 67). Починаючи з 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

З Інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 69612419 сформованої 03.10.2016 року вбачається, що житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31690232 від 03.10.2016 18:18:54, приватний нотаріус Новікова Леніна Василівна, Херсонський міський нотаріальний округ, Херсонська обл. 29.09.2016 року зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», . (а.с.5-6). Згідно інформації про державну реєстрацію іпотеки, Договір іпотеки, серія та номер: 2486, виданий 14.11.2007, видавник: ЗАТ КБ ПриватБанк 14.11.2007 року 14.11.2007 року на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31690232 від 03.10.2016 18:18:54, приватний нотаріус Новікова Леніна Василівна, Херсонський міський нотаріальний округ, Херсонська обл. відносно суб`єктів : ОСОБА_8 : ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , Іпотекодержатель: ЗАТ КБ " Приватбанк", , адреса: м.Дніпропетровськ Набережна Перемоги, 50 зареєстровано в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 6030155, до 01.01.2013р.:14.11.2007 15:41:44, реєстратор: Бериславська державна нотаріальна контора, Бериславський районний нотаріальний округ. З державного реєстру обтяжень вбачається , що 14.11.2007 року приватним нотаріусом Новікова Леніна Василівна, Херсонський міський нотаріальний округ, Херсонська обл. на підставі Договіру іпотеки, серія та номер: 2486, виданий 14.11.2007, видавник: ЗАТ КБ ПриватБанк відповідно до Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний помер: 31690232 від 03.10.2016 18:18:54, приватний нотаріус Новікова Леніна Василівна, Херсонський міський нотаріальний округ, Херсонська обл. зареєстровано заборону на нерухоме майно, суб`єктами обтяження є :Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6030036, 14.11.2007 15:25:44, реєстратор: Бериславська державна нотаріальна контора, Бериславський районний нотаріальний округ (а.с. 5-6).

Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц вважає, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону № 898-IV та статті 109 ЖК УРСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника. Зважаючи на викладене, немає підстав для відступу від висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду України (від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16).

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , який відповідачем ОСОБА_1 переданий в іпотеку, був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, що підтверджується п.33.2 договору іпотеки від 31.03.2008 року. 19.07.2017 року на адресу відповідача ОСОБА_1 направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку (а.с 7). Доказів того, що дану претензію відповідач, або члени його сім`ї отримали суду не надано.

Таким чином, аналізуючи зазначені вище норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відповідачів не підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин виселення проводитися тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги без зазначення іншого житлового приміщення, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виселення- відмовити за його необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судку апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.03.2019 року.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Позивач акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д, .

Представник позивача Водолазський Артем Юрійович, АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , яка також є представником ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 м. Берислав, АДРЕСА_1 .

Суддя В. С. Миргород