Номер провадження: 22-ц/813/5424/19
Номер справи місцевого суду: 520/3523/18
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

26 березня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулись до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнювали та згідно з останньою редакцією звернулись до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, та просили суд стягнути з рахунків Прокуратури Одеської області на їх користь у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що 06 березня 2018 року ними подано до Одеської місцевої прокуратури №1 заяву про скоєний у відношенні них злочин, відповідальність за який передбачено ст. 356 КК України «самоуправство».

Подану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяву про скоєне кримінальне правопорушення, у встановлений строк не було внесено до ЄРДР, відомості про кримінальний злочин за вказаною заявою не внесено до ЄРДР, що стало приводом для звернення до Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Тонконоженко М.М. від 12.03.2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов`язано посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 внести за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 №114 від 06.03.2018 року, відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та надати заявнику протягом 24 годин витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також судом встановлено, що Одеською місцевою прокуратурою №1 07 травня 2018 року, на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2018 року, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033. Матеріали кримінального провадження направлено до СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області для організації розслідування (а.с.33).

Як стверджував позивач ОСОБА_1 , витяг з ЄРДР йому не надано.

Також позивачі стверджували, що спричинену їм моральну шкоду вони оцінюють в 5000 грн., яка полягає в бездіяльності посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1, якою їх родині завдано моральної шкоди, яка виражається у стражданнях, які вони понесли та переносять у зв`язку із не захищеністю та не поновленням прав від скоєного кримінального правопорушення, невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення стосовно них кримінального правопорушення, а також у зв`язку з тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачено особистий час, призначений для відпочинку, роботи та виховання доньки, що значно порушує їх життєво важливі зв`язки, завдає душевних страждань, нервових стресів.

15 травня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Прокуратури Одеської області, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність (а.с.41-44).

28.09.2018 року ОСОБА_1 надав до суду клопотання про заміну відповідача Одеську місцеву прокуратуру №1 належним відповідачем - Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.62).

24.10.2018 року ухвалою суду було здійснено заміну відповідача - Одеську місцеву прокуратуру №1, на належного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.63).

29.12.2018 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 5000 грн. з рахунків Прокуратури Одеської області (а.с.79).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди було відмовлено (а.с.98-101).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

04.06.2019 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив Прокуратури Одеської області на апеляційну скаргу, в якій представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.116-118)

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 21.06.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв`язку цим, судове засідання не проводиться.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 21.06.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористались своїм правом та оскаржили бездіяльність посадових осіб Одеської міської прокуратури №1, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною (а.с.5), а тому це і є підставою саме для поновлення права заявника на внесення відомостей до ЄРДР та не співпадає із поняттям незаконного рішення або бездіяльності органу досудового розслідування, яке є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 130 КПК України та ст. 1174 ЦК України, які передбачають обов`язковість заподіяної шкоди внаслідок такого незаконного рішення або незаконної бездіяльності.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до положень ст.ст.1173, 1174 ЦК України, які регламентують порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, та вважаючи, що такими неправомірними діями відповідної посадової особи Одеської міської прокуратури №1 позивачам заподіяно моральну шкоду, останні звернулись з даним позовом, вважаючи, що безпосередньо діями Прокуратури Одеської області їм була заподіяна моральна шкода.

Однак, апеляційний суд зазначає, що статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, саме позивачі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Положеннями ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також посадовою або службовою особою вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, а також вини цієї особи.

Фактичною підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою).

Органи Прокуратури Одеської області не належать до суб`єктів відповідальності за нормами статей 1173, 1174 ЦК України, у зв`язку із тим, що не мають статусу органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління, однак такими органами є державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України, про що зазначено вище, то при встановленні спричинення шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , стягнення повинно проводитись не з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, а з рахунків винних органів, як розпорядників бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України (тобто безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджетних установ).

Отже, окремі юридичні особи, в тому числі Прокуратури Одеської області, самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та шкода, у разі дійсного його заподіяння, повинна відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в Постанові від 01 серпня 2018 року, справа № 520/4116/16-ц, провадження № 61-3767св18.

Таким чином, як вже зазначалось вище, позивачі повинні довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилаються позивачі. Тобто, позивачі не надали суду достатніх і допустимих доказів на підтвердження завдання їм неправомірними діями співробітниками Прокуратури Одеської області моральної шкоди, тим більше моральної шкоди їх малолітній доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, слід зазначити, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 КПК України).

У відповідності до ч.1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Тобто, КПК України встановлена певна процедура подання клопотання слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному проваджені, про вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скористались вище визначеною процедурою, та у відповідності до КПК України поновили своє право на зобов`язання відповідних посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 вчинити певні дії.

Однак, вказаний факт жодним чином не свідчить про протиправність дій посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 та завдання цими діями моральної шкоди позивачам, враховуючи, що права та інтереси позивачів були поновлені.

Крім того, колегія суддів зазначає, що лише незгода позивачів з прийнятими працівниками Прокуратури Одеської області, процесуальними рішеннями і діями, які були ними оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 30 січня 2019 року по справі №199/1478/17.

Колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 скористався своїм правом та оскаржив бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1, та у відповідності до КПК України поновив своє право на внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що згідно вимог ч.2 ст. 214 КПК України відповідає початку досудового розслідування, то апеляційний суд вважає недоведеним факт заподіяння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , як заявникам у даній справі, моральної шкоди.

Крім того колегія суддів зазначає, що оскільки позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом та оскаржив бездіяльність посадових осіб Одеської місцевої прокуратури №1 і суд погодився із скаргою ОСОБА_1 (а.с.6), то це і є підставою для поновлення права заявника на внесення відомостей до ЄРДР та не співпадає із поняттям незаконного рішення або бездіяльності органу досудового розслідування, яке є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. 130 КПК України та ст. 1174 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра