Справа № 308/9499/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Мацунича М.В.,

з участю секретаря судових засідань Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2018 року, ухвалене суддею Монич О.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 401285803 від 2 жовтня 2012 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 17 594, 35 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 01% річних з кінцевим терміном повернення до 03.10.2014.

30.09.2014 між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 401285803 від 02.10.2012.

10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 29 710, 88 грн, з яких: 15 204,94 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 355,94 грн - заборгованість за процентами та комісією; 10 150, грн - пеня, штраф, неустойка.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 10.10.2016 у нього утворилась заборгованість у розмірі 29 710, 88 грн, тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 710, 88 грн, з яких: 15 204,94 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 355,94 грн - заборгованість за процентами та комісією; 10 150, грн - пеня, штраф, неустойка та 1 600 грн судового збору.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2018 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість по кредитному договору № 401285803 від 02.10.2012 у розмірі 29 710, 88 грн, з яких: 15 204,94 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 355,94 грн - заборгованість за процентами та комісією; 10 150, грн - пеня, штраф, неустойка, а також 1 600 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором №401285803 від 02.10.2012 в сумі 1 062,85 грн, а у задоволенні решти вимог відмовити. Вказував на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовною заявою до суду звернувся 05.09.2017, а тому відповідно до Графіка платежів за кредитним договором сплаті підлягають лише платежі в межах трирічного строку позовної давності, тобто з дати 05.09.2014, який станом на 03.10.2014 становив суму 1 062,85 грн (тіло кредиту 666,97 грн і проценти 395,87 грн). Інші суми по кредиту не підпадають в межі строку трирічної позовної давності, а тому у їх задоволенні просив відмовити. Також вказував і на безпідставне нарахування позивачем відсотків та неустойки (штрафу, пені) після закінчення строку дії кредитного договору. Зазначав, що у період з 04.06.2018 по 08.06.2018 перебував на лікуванні, про що надав копію медичної довідки, а тому не міг приймати участь у судовому засіданні 05.06.2018; його представник судову повістку не отримував, внаслідок чого він не зміг реалізувати своє право подати суду заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення. Водоночас в апеляційній скарзі заявляє про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (під розписку), а тому його неявка відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, тому вимога позивача про стягнення з нього заборгованості у розмірі 29 710, 88 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Проте Закарпатський апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що 02.10.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 401285803КБ, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 17 594,35 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 01% річних з кінцевим терміном повернення до 03.10.2014 (а.с. 5).

Згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору, відповідач зобов`язався сплачувати кожного місяця фіксовані суми відповідно до укладеного договору (а.с. 6).

30.09.2014 між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 401285803 від 02.10.2012 (а.с. 12-13).

10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, згідно з умовами якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги до відповідача ОСОБА_1 коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача (а.с. 15-18).

Згідно з витягом з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 29 710, 88 грн, з яких: 15 204,94 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 355,94 грн - заборгованість за процентами та комісією; 10 150, грн - пеня, штраф, неустойка (а.с. 19).

На виконання умов Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, відповідно до вимог статей 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі, ТОВ "Дата Майнінг Груп " направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 10).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 «Позика. Кредит. Банків-ський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату кредиту та процентів за користування кредитом, згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору, строком з 05.11.2012 по 03.10.2014 включно (а.с.6).

Однак, відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.10.2016 у нього утворилась заборгованість у розмірі 29 710, 88 грн, з яких: 15 204,94 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4 355,94 грн - заборгованість за процентами та комісією; 10 150, грн - пеня, штраф, неустойка (за період з 02.10.2012 по 10.10.2016).

В апеляційній скарзі відповідач просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Окрім того, у період з 04.06.2018 по 08.06.2018 він перебував на лікуванні, а тому не міг реалізувати своє право подати суду заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності в суді апеляційної інстанції підлягає розгляду, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи, призначеного на 05.06.2018, був належним чином повідомлений. Окрім цього, у період з 04.06.2018 по 08.06.2018 він перебував на лікуванні, що стверджується медичною довідкою, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 74).

Аналогічні висновки щодо застосування строку позовної давності в суді апеляційної інстанції, містяться і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 200/11343/14-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду зокрема зазначено, що суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з вимогами ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У постановах від 30 вересня 2015 року в справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1374цс17 Верховний Суд України констатував, що суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності, оскільки стаття 267 ЦК України закріплює норму матеріального права, а нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом, згідно з висновком Верховного Суду України може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній рішення, відповідач управі заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

З огляду на вказане та з метою ефективного гарантування права на справедливий суд Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17.

Як зазначалося вище сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 03.10.2014 включно.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Суд установив, що відповідач ОСОБА_1 перестав виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом з серпня 2013, тоді як з позовом про стягнення заборгованості за кредитом позивач до суду звернувся 27.09.2017, що стверджується відміткою суду.

Водночас відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відтак оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця за попередній місяць, а так само і процентів, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року.

Колегією суддів установлено, що відповідач своїх зобов`язань за договором зі сплати щомісячних платежів з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконував з серпня 2013 року (останній платіж ним було здійснено 19 липня 2013 року в сумі 1 090 грн); повернення кредиту договором визначено до 03.10.2014, а до суду з позовом товариство звернулося 27.09.2017 - тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який відповідачем не переривався, і який позивач поновити не просив, а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості в розмірі 29 710, 88 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позов товариства підлягає до часткового задоволення в межах трирічного строку позовної давності. Згідно з графіком платежів до сплати на дату 03.10.2014 підлягала сума 1 062,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 666,97 грн та відсотків в сумі 395,87 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь товариства.

У решті вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 14 537,97 грн (15 204,94 - 666,97) та за процентами і комісією у розмірі 3 960,07 грн (4 355,94 - 395,87) слід відмовити за спливом позовної давності.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 10 150 грн пені, штрафу, неустойки, оскільки ним не конкретизована ця сума та елементи зазначеного боргу.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 червня 2018 року - скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №401285803 від 02.10.2012 року в сумі 1062,85 грн, з яких 666,97 грн заборгованість за основною сумою боргу та 395,87 грн заборгованість за процентами.

У решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 липня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді