ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4113/19 Справа № 201/3658/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк національний кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві "Банк національний кредит" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи тим, що 04.02.2015р. між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 був укладений Договір №ROYAL-601 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, відповідно до якого банк на підставі заяви отриманої на відкриття карткового рахунку та інших супроводжувальних документів відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, надав клієнту платіжну картку типу і ПІН-код до неї. 09.02.2015р. між сторонами був укладений Договір про внесення змін до Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р., яким сторони погодили викласти п.1.1.6. Договору №ROYAL-601 в наступній редакції, а саме, що банк відкриває клієнту кредитну лінію за картковим розрахунком з лімітом кредитування не більше 2000000 грн., строком до 09.02.2017р. включно зі сплатою 38% відсотків річних. Остаточне та повне погашення овердрафту перед банком здійснюється не пізніше строку, зазначеного в першому абзаці цього пункту. У порушення умов Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р., ОСОБА_1 грошові зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення погашення заборгованості з повернення отриманих коштів, сплати відсотків, яка не була погашена в строк визначений як кінцевий для сплати кредиту в повному обсязі, внаслідок чого станом на 21.03.2018р. заборгованість ОСОБА_1 становила 3864 303,26 грн.

Враховуючи, що грошові зобов`язання відповідача перед банком за Договором №ROYAL-601 від 04.02.2015р. залишаються невиконаними, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 3 864 303,26 грн., а також понесені судові витрати 57 964,55 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк національний кредит" суму заборгованості за Договором №ROYAL-601 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками станом на 21.03.2018 р. в розмірі 3864300 грн. 26 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Банк національний кредит" відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.02.2015р. між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_1 був укладений Договір №ROYAL-601 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, відповідно до якого банк на підставі отриманої заяви на відкриття карткового рахунку та інших супроводжувальних документів, відкриває клієнту картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті, емітує та надає клієнту платіжну картку типу ChipMC platinum3D Secure і ПІН -код до неї, виконує операції за розрахунками з карткою згідно умов договору і порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних систем, відкриває клієнту кредитну лінію (овердрафт).

04.02.2015р. відповідачем до банку була подана заява про відкриття карткового рахунку для виконання операцій з використання картки за рахунок коштів, що обліковуються на картковому рахунку, заява на особисту картку та картка із зразками підписів.

Цього ж дня ОСОБА_1 була отримана платіжна картка, що підтверджується розпискою клієнта, з підписанням якої ОСОБА_1 підтвердив, що попередньо ознайомлений з правилами користування карткою та зобов`язується їх дотримуватися.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що складаючи вищеперелічені документи, ОСОБА_1 засвідчив своє волевиявлення на укладення з позивачем Договору №ROYAL-601 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками, відкриття карткового рахунку НОМЕР_2 для виконання операцій з використання платіжної картки з встановленням кредитної лінії (овердрафт) на картковий рахунок.

09.02.2015р. між сторонами був укладений Договір про внесення змін до Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р., яким сторони погодили викласти п.1.1.6. Договору №ROYAL-601 в наступній редакції, а саме, що банк відкриває клієнту кредитну лінію за картковим розрахунком з лімітом кредитування не більше 2000 000 грн., строком до 09.02.2017р. включно, зі сплатою 38% відсотків річних. Остаточне та повне погашення овердрафту перед банком здійснюється не пізніше строку, зазначеному в першому абзаці цього пункту.

Пункт 1.3 Договору про внесення змін визначає, що умови Договору №ROYAL-601, що не змінені цим Договором, залишаються незмінними і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання.

Згідно до п.п. 1.2.4, 1.2.5, 1.2.6 Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р., клієнт самостійно слідкує за коштами на картковому рахунку та не допускає виникнення заборгованості перед банком, яка перевищує залишок по картковому рахунку. У разі виникнення надлімітної суми, на неї нараховуються проценти в розмірі 60% річних. Щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця клієнт сплачує проценти за користування овердрафтом за поточний місяць. Клієнт використовує частково або повністю суму овердрафту, повертає грошові кошти в рамках овердрафту та сплачує банку проценти за користування грошовими коштами в строки та на умовах передбачених договором. В разі непогашення в строк овердрафту сума заборгованості вважається простроченою та стає надлімітною сумою. Клієнт доручає банку самостійно списувати з карткового рахунку суму нарахованих процентів. При відсутності коштів на картковому рахунку сума використаного овердрафту автоматично збільшується на суму нарахованих процентів.

На виконання Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р., з урахуванням положень Договору про внесення змін від 09.02.2015р. банком було надано позичальнику кредит у вигляді овердрафту на картковий рахунок та здійснено видачу кредитних коштів, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку позичальника НОМЕР_2-980 за період з 04.02.2015р. по 01.03.2016р.

Судом встановлено, що у порушення умов Договору №ROYAL-601 від 04.02.2015р. ОСОБА_1 грошові зобов`язання належним чином не виконував, допустив прострочення погашення заборгованості з повернення отриманих коштів, сплати відсотків, яка не була погашена в строк визначений, як кінцевий для сплати кредиту, в повному обсязі, внаслідок чого, станом на 21.03.2018р. заборгованість відповідача становила 3 864 303,26 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 1885 557,80 грн., прострочена заборгованість по відсоткам - 1 978 745,46 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №ROYAL-601 від 04.02.2015р., в розмірі 3864 303,26 грн., знайшли підтвердження під час розгляду справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що йому з боку Банку не надано жодної інформації про можливість подорожчання кредиту, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання відповідачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит; в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку банку; даний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку позичальника; в цілому, на думку апелянта, кредитний договір суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на недійсність договору № ROYAL-601 від 04.02.2015 року. Однак, колегія суддів не може взяти до уваги вказані вимоги апелянта, оскільки уклавши 04.02.2015 року договір № ROYAL-601, позичальник мав змогу ретельно вивчити умови договору та у разі, якщо на його думку, договір суперечить чинному законодавству, подати позов про визнання такого договору недійсним. Проте матеріали справи такої інформації не містять і відповідно вказаний договір ніким не скасований та є чинним.

Крім того, при підписанні договору відповідач не висловив жодних зауважень/заперечень щодо його змісту (в тому числі щодо додатків), жодних протоколів розбіжностей та/або інших документів від позичальника до банку не надходило.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позичальник користувався кредитними коштами, отримавши на підставі укладеного договору, та жодних заперечень не подавав. Правом на відкликання згоди на укладення договору споживчого кредиту впродовж 14 календарних днів без пояснення причин шляхом подання письмового повідомлення, наданим позичальнику ч. 6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення договору), апелянт також не скористався.

Зазначене свідчить про те, що укладення договору на погоджених між банком та відповідачем умовах було здійснено останнім у власних інтересах, з метою використання отриманих коштів на власні потреби.

Щодо наявності в договорі пунктів про згоду відповідача з його умовами, то такі пункти жодним чином не встановлюють дискримінаційних щодо позичальника умов, а навпаки, звертають увагу відповідача, як сторони договору, на деякі його умови, з метою прийняття ним зваженого рішення про укладення або не укладення договору. Позичальник своїм підписом у договорі підтвердив досягнення згоди між ним та банком з усіх істотних умов кредитного договору, відповідно до ст. 638 ЦК України.

Твердження апелянта про невизначеність в договорі відповідальності банку також не відповідає дійсності, оскільки п. 3.1. договору передбачено, що сторони несуть відповідальність , передбачену чинним законодавством. Відсутність в тексті договору всього переліку відповідальності банку як кредитодавця не знімає з нього законодавчо встановленої відповідальності.

Отже, доводи позивача щодо несправедливості умов кредитного договору та їх невідповідності принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою судді-доповідача Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу його апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи зазначене, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 86 946 грн. 82 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 86 946 грн. 82 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова