Дата документу 16.07.2019 Справа № 336/966/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/966/18
Провадження №22-ц/807/2359/19
Головуючий в 1-й інстанції Зарютін П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжя у справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс-банк» до неповнолітнього ОСОБА_1 , в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 31907,00 доларів США та судового збору 13672, 63 грн., за змістом якого послався на те, що між позивачем та відповідачем 20.12.2006 року укладений кредитний договір № 2826-032/06Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. В порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 16.01.2018 року заборгованість складає 31 907,00 дол. США.

Ухвалою Шевченківського районного суд м. Запоріжжя від 23.10.2018 року задоволено клопотання позивача щодо заміни первісного відповідача ОСОБА_3 , належним відповідачем - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - в особі його законного представника ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного комерційного банка «Правекс-банк» () до неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - в особі його законного представника ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2826-032/06Р, укладеним 20.12.2006 року, у розмірі 31907,00 дол. США та судового збору 13672, 63 грн., - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «ПРАВЕКС-БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що 20.12.2006 року між ОСОБА_3 та Банком укладено договір іпотеки, таким чином зобов`язання ОСОБА_1 в даному випадку також забезпечені іпотекою. Для ОСОБА_1 іпотека є дійсною, він набув права іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовується до зобов`язань забезпечених іпотекою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 20.12.2006 року був укладений кредитний договір № 2826-032/06Р, за умовами якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 50 000,00 доларів США строком до 20.12.2031р. зі сплатою 12,00 % річних.

В порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 16.01.2018 року заборгованість складає 31 907,00 дол. США.

Під час розгляду справи встановлено, що первісний відповідач (позичальник) ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 87).

04.02.2011 року (№234) за заявою ОСОБА_2 , діючої як законний представник від імені малолітнього спадкоємця ОСОБА_1 , 2004 року народження, - заведено спадкову справу №88.

Зі смертю боржника ОСОБА_3 (первісного відповідача), зобов`язання з повернення отриманого ним кредиту увійшли до складу спадщини.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту в даному випадку не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Оскільки до матеріалів цивільної та витребуваної судом спадкової справи не долучено жодного належного доказу щодо своєчасного (з 23.11.2010 року по 01.01.2018 року) звернення позивача у будь-якій спосіб та у передбачений законом строк з будь-якими вимогами до спадкоємців померлого ОСОБА_3 , а сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також - припинення таких зобов`язань, у задоволенні позову необхідно відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог.

Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті.

Недотримання визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців позбавляє кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

За правилами частин другої, третьої статті 1281 ЦК України кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-153цс18).

Встановивши в судовому засіданні, що Банк своєчасно не звернувся у будь-якій спосіб та у передбачений законом строк з будь-якими вимогами до спадкоємців боржника, дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що правила ст. 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовується до зобов`язань забезпечених іпотекою.

Між тим, слід зазначити, що про наявність іпотечного договору укладеного Банком з ОСОБА_3 і про факт забезпечення зобов`язання іпотекою, суду першої інстанції позивач не повідомляв і копію іпотечного договору долучив лише до апеляційної скарги.

Окрім цього, жодних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки чи захисту інших прав, які виникли у позивача з підстав договору іпотеки він не заявляв.

В зв`язку викладеним доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими та такими, що впливають на вірні висновки суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС-БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 17 липня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков