Справа № 711/929/19
Провадження № 2/712/1584/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пересунька Я.В.,

при секретарі Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути із ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7 614 грн 35 коп. в якості додаткових витрат на лікування та реабілітацію дитини, а також 1161 грн 30 коп. у рахунок відшкодування інших витрат на утримання дитини.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 17 липня 2008 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , місце проживання якого разом із батьком визначено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року.

Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 1 грудня 2015 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожитокового мінімуму на дитину відповідного віку, а рішенням цього ж суду від 19 грудня 2016 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожитокового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти, але ухиляється від сплати додаткових витрат на дитину, пов`язаних із утриманням, вихованням, лікуванням та відпочинком дитини.

Так, 13 січня 2018 року ОСОБА_2 , на думку позивача, навмисно кинула банкою клею в обличчя свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , чим завдала останньому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забою м`яких тканин голови, крововиливів лівої підочної ділянки.

Водночас кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України було закрито, як і справа про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2

У зв`язку з указаними обставинами, з 16 по 31 січня 2018 року неповнолітній ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі.

На придбання ліків та супутніх товарів позивачем було витрачено 1525 грн 32 коп., а на придбання продуктів харчування 1308 грн 68 коп.

Із метою проведення реабілітаційних заходів після перенесеної травми, сина було направлено на санаторно-курортне лікування до МРЦ МВС України «Перлина Прикарпаття», за що позивачем сплачено 4 200 грн., а також 580 грн 35 коп. додатково на проїзд дитини до місця відпочинку та у зворотньому напрямку.

Крім того, в серпні 2018 року позивач організував дитині відпочинок на березі моря у с.Лазурне Скадовського району Херсонської області, за що сплатив 3 500 грн, а також 572 грн 60 коп. на проїзд дитини.

Таким чином, для забезпечення літнього відпочинку сина позивачем було сплачено 2 322 грн 60 коп., з яких із відповідача має бути стягнуто 1 161 грн 30 коп.

26 квітня 2019 року до суду було подано відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, в якій відповідач проти задоволення позову заперечує. Відзив обґрунтовано тим, що надані відповідачем чеки на придбання ліків свідчать про те, що позивач купував дитині ліки, які не зазначені в медичних рекомендаціях лікарів для лікування; у цих чеках зазначено про придбання товарів широкого вжитку та предметів гігієни, які не мають жодного відношення до лікування дитини; безпідставним є й включення до додаткових витрат на дитину грошових коштів, витрачених на харчування. Щодо лікування ОСОБА_4 у санаторії «Перлина Прикарпаття», то позивачем не надано суду доказів офіційного направлення дитини до цього закладу та необхідності лікування в ньому, як і не було узгоджено з відповідачем такого лікування, тому витрати на це не підлягають стягненню в судовому порядку. Витрати на літній відпочинок дитини з нею також не було узгоджено, а відтак ці витрати не може бути стягнуто відповідно до ст. 185 СК України.

8 травня 2019 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 на позовну заяву. Такі заперечення обґрунтовано тим, що протягом останніх двох років відповідач втратила інтерес до виховання та піклування про їх спільного сина; у той час коли дитина потребувала материнської любові й ласки після отриманої травми, відповідач у лютому 2018 року дозволила собі відпочинок у ОСОБА_5 . Водночас позивач просив суд звернути увагу на те, що лікування дитини в санаторії «Перлина Прикарпаття» здійснювалось за рекомендаціями та направленням лікарів, а перелік придбаних медичних документів було зазначено у виписці з лікарні.

У вступному слові у судовому засіданні 26 червня 2019 року ОСОБА_1 пояснив, що мати їх сина ОСОБА_2 самоусунулась від виховання дитини та не бажає нести додаткові витрати, пов`язані з його лікуванням та оздоровленням, що є підставою для задоволення позову.

У вступному слові ОСОБА_2 пояснила, що позивач не узгоджував з нею питань щодо відпочинку дитини та санаторно-курортного лікування, як і не обговорював питань про оплату. Водночас вона систематично бачиться з дитиною, виділяє їй кошти на відпочинок, проводить з дитиною час та подорожує, але не збирає чеки після таких витрат та не звертається після цього до позивача про компенсацію 1/2 частини.

Представник ОСОБА_2 адвокат Солонько М.Ф. у вступному слові заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Додатково пояснив, що ОСОБА_2 визнає понесені витрати на лікування, але лише в межах лікарських засобів, прописаних лікарями.

Заслухавши вступне слово позивача, відповідача та її представника, дослідивши заяви по суті спору та надані сторонами докази, що містяться у справі, суд встановив наступні обставини справи, відповідні їм правовідносини і дійшов таких висновків.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом установлено, що з 17 липня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 15 жовтня 2014 року, що набрало законної сили 26 жовтня 2014 року (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16 жовтня 2015 року (справа № 22ц-793/611/15) визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком - ОСОБА_1 (а.с. 7-10).

Рішеннями Соснівського районного суду м. Черкас від 1 грудня 2015 року та 6 грудня 2017 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини (а.с. 11-12).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Із виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 309 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що з 16 січня 2018 року по 31 січня 2018 року він перебував на лікуванні у неврологічному відділенні КЗ «Черкаська міська дитяча лікарня Черкаської міської ради» з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, інфраорбітальна гематома ліворуч, кон`юнктивіт обох очей з алергічним компонентом, гострий післявірусний риносинусит (а.с. 14).

Із цієї ж виписки вбачається, що за час перебування в стаціонарі дитина отримувала лікування: аскорутин, магне В6, карбонат, нейроксон, етамзілат Na, лоратадін, сінупрет, лорект, мазь «Ліотон», діакарб, ас паркам. Після виписки призначено лікування: нейроксон (сироп) по 1,5 мл. Х 2 р до 1 місяця, аскорутин 1 т. х 2 р. х 7 днів; магне В6 1 т. х 1 р. х 10 днів; карбонат 1 к. х 1 р. х 10 днів.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи понесені витрати на лікування та харчування сина за час перебування його на стаціонарному лікуванні, ОСОБА_1 надав відповідні квитанції.

Аналізуючи надані квитанції, суд робить висновок про те, що придбані ліки 31 січня 2018 року на суму 420 грн 85 коп., 25 січня 2018 року на 60 грн 47 коп., 29 січня 2018 року на 1 грн 39 коп., 22 січня 2018 року на 78 грн 63 коп., 16 січня 2018 року на 106 грн 96 коп., 17 січня 2018 року на 239 грн 95 коп., 19 січня 2018 року на 72 грн 58 коп., 19 січня 2018 року на 10 грн 77 коп. відповідають призначенням лікаря, а відтак відносяться до додаткових витрат на дитину у розумінні ст. 185 СК України (а.с. 15-17).

Щодо квитанції від 16 січня 2018 року на 310 грн 46 коп., з неї підлягають виключенню витрати на придбання пакета та лікарських засобів «Едем» та «Пшик», які відсутні в переліку призначень лікарів. За таких обставин до додаткових витрат на дитину за цією квитанцією відноситься сума в розмірі 154 грн 76 коп.

Отже, на придбання лікарських засобів для дитини батьком було витрачено 1146 грн 36 коп.

Надані позивачем квитанції про придбання предметів побутової хімії та харчування (а.с. 16-21) не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину у зв`язку з її особливими потребами, оскільки дієтичного чи посиленого харчування лікарями не призначалось і доказів про це суду не надано.

Відповідно до санаторно-курортної карти для дітей і підлітків, заповненої 8 травня 2018 року лікарем Лікарні (з поліклінікою) ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено діагноз: функціональні зміни кишкового тракту та супутні захворювання, а також рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії «Перлина Прикарпаття» м.Трускавець (а.с. 22-23).

Згідно з повідомленням № 1480, ОСОБА_4 виділено путівку до санаторію «Перлина Прикарпаття» м.Трускавець на період із 5 червня 2018 року по 25 червня 2018 року, за перебування в якому ОСОБА_1 сплатив 4 200 грн (а.с. 24).

Оскільки санаторно-курортне лікування у цьому закладі було рекомендовано дитині лікарем державного медичного закладу, то понесені батьком витрати на таке лікування також відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України, як і витрати в розмірі 364 грн 35 коп. на проїзд дитини до міста розташування санаторію залізничним транспортом, що підтверджується проїзними документами дитини (а.с. 25-26).

Посилання представника відповідача на те, що дитина не потребувала такого санаторно-курортного лікування є неспроможними, оскільки відповідні рекомендації лікаря медичного закладу МВС України не спростовано відповідачем належними й допустимими доказами.

Водночас надані позивачем квитки на проїзд в автобусі суд не може віднести до таких додаткових витрат, оскільки позивачем не обґрунтовано використання цих квитків дитиною та до яких поїздок і за якими маршрутами вони віднесені.

Отже, з відповідача підлягають стягненню 1/2 частина від понесених позивачем витрат на лікування дитини, а також на її санаторно-курортне лікування та проїзд до місця розташування санаторію, а саме в розмірі 2 855 грн 36 коп. (1146 грн 36 коп. + 4 200 грн + 364 грн. 35 коп. = 5 710 грн 71 коп.; 5 710,71/2=2 855,36).

Щодо вимог позивача стягнути з відповідача понесені ним витрати на літній відпочинок в серпні 2018 року у с.Лазурне Скадовського району Херсонської області, то такий відпочинок не було призначено дитині будь-яким уповноваженим органом, а було організовано позивачем з власної ініціативи та за власний рахунок. Крім того, суд також враховує, що цей відпочинок сина позивач не узгоджував з відповідачем та не отримував її добровільної згоди на компенсацію 1/2 частини витрат. Отже, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судових витрат у виді судового збору як інваліди ІІ групи, то такі витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 185 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на дитину у розмірі 2 855 грн 36 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Соснівський районний суд м.Черкас протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 червня 2019 року.

Суддя: Я.В. Пересунько