ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/336/19

провадження № 22-ц/4809/996/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник за довіреністю - ОСОБА_2

відповідачі - Богданівська сільська рада, представник - адвокат Майданюк Сергій Іванович, Знам?янська районна державна адміністрація, представник за довіреністю - Марченко Олена Дмитрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Майданюка Сергія Івановича в інтересах Богданівської сільської ради на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року у складі судді Українського В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай).

Зазначав, що з 1998 року працював у КСП «Батьківщина» на території Богданівської сільської ради Знам?янського району. 22 лютого 2000 року був прийнятий у члени колгоспу «Батьківщина». 21 лютого 2000 року у зв?язку з ліквідацією КСП звільнений відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України та 22 лютого 2000 року прийнятий у члени СВК «Батьківщина». Відповідно до архівного випису з протоколу засідання правління КСП від 02 лютого 2000 року № 1 затверджений список на виділення землі із державного резерву членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі. Його включено у цей список та доручено Богданівській сільській раді виділити землю із державного резерву. При розпаюванні земель колишнього колгоспу «Батьківщина» його не було включено до списків осіб пайовиків, сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався.

Просив визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», що знаходилось на території Богданівської сільської ради Знам?янського району.

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель колишнього сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», що знаходилося на території Богданівської сільської ради Знам?янського району, із земель резервного фонду. Суд дійшов висновку, що позивач мав право на земельну частку (пай), як член КСП і підприємством було вирішено виділити йому земельну частку із земель державного резервного фонду, про що виконкому сільської ради надано заяву про такий виділ.

В апеляційній скарзі представник сільської ради просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає, що державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» виданий 06 жовтня 1995 року, а тому право на земельну частку (пай) мали лише особи, які були включені у додаток до державного акту - списку членів КСП «Батьківщина». Зважаючи на те, що позивач не був членом КСП, а працював по трудовій угоді, він не набув права на земельну частку (пай). Позивачем взагалі не доведено факт членства у КСП, будь-які докази цього в матеріалах справи відсутні. Також суд неправильно з?ясував обставини справи, оскільки протокол КСП від 02 лютого 2000 року № 1 жодним чином не підтверджує членство у ньому саме позивача. При ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог та визнав право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП, що знаходяться на території сільської ради, із земель резервного фонду. Однак судом залишено поза увагою внесені зміни до п.21 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до яких землі КСП, що припинені, вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зважаючи на це, не зрозуміло за рахунок яких саме земель визнано право позивача на земельну частку (пай): із земель запасу КСП, які передано до земель комунальної власності, чи із земель резервного фонду, розпорядником якого є Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Апеляційне провадження відкрито 17 травня 2019 року (а.с.65), ухвалою від 22 травня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 05 червня 2019 року (а.с.74).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що посилання представника сільської ради про недоведеність його перебування у членах КСП на момент розпаювання земель спростовуються матеріалами справи, а саме архівним виписом з протоколу № 1 засідання правління КСП «Батьківщина» від 02 лютого 2000 року, яким затверджений список на виділення землі із державного резерву членів КСП, які мають право на земельний пай та прийняті на роботу після розпаювання землі. Його включено у цей список за номером шість та доручено сільській раді виділити землю із державного резерву. Це узгоджується з п.3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122, яким передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про, зокрема, надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Разом з тим громадянам земельні ділянки в натурі (на місцевості) можуть виділятися із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, але за рахунок земель резервного фонду саме колишнього КСП. Крім цього, сільською радою зроблено хибний висновок про вихід суду за рамки позовних вимог в частині визнання права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Батьківщина» із земель резервного фонду, оскільки виділення земельної ділянки в натурі на місцевості на підставі рішення суду із земель колишнього КСП здійснюється за рішенням сільської ради, і саме сільська рада визначає за рахунок яких земель надається земельна ділянка в натурі. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), із змінами, документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (а.с.84-86).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що докази набуття членства в КСП позивач не надав, працював в КСП за трудовою угодою, рішення КСП про виділення саме ОСОБА_1 земельної частки (паю) відсутнє, а є тільки рішення правління з проханням до виконкому Богданівської сільської ради виділити землю із державного резерву ОСОБА_1 , без зазначення імені та по батькові. Це клопотання до виконкому не надходило і не розглядалося. Зазначив, що розпорядником земель сільськогосподарського призначення державного резерву на час паювання була райдержадміністрація, а на час розгляду справи - Головне управління Держгеокадастру. Також вказав на пропуск позивачем позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, відповідач Знам`янська районна державна адміністрація про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином під розписку (а.с.76-77,105,107,109), в засідання апеляційного суду не прибули, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали ( а.с.141).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина » отримало 06 жовтня 1995 року. ОСОБА_1 не включений до списку членів КСП, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, йому не видавався сертифікат на право власності на земельну частку (пай) ( а.с.7).

Архівною довідкою (а.с.13) підтверджується, що колгосп «Родіна» реорганізований в КСП «Батьківщина» (протокол №3 загальних зборів колгоспників від 14 листопада 1992 року), КСП «Батьківщина» реформовано в СВК «Батьківщина» (протокол №1 установчих зборів від 16 лютого 2000 року).

З протоколу засідання правління КСП «Батьківщина» від 02 лютого 2000 року вбачається, що слухали інспектора відділу кадрів, яка зачитала списки членів КСП, які прийшли на роботу після розпаювання землі, вирішили затвердити список на виділення землі із державного резерву ОСОБА_1 (так у документі), просити виконком Богданівської сільської ради виділити землю із державного резерву (а.с.8-12).

В позовній заяві позивач зазначав, що працював в КСП «Батьківщина» з 1998 року, 22 лютого 2000 року був прийнятий в члени КСП. Доказів зазначених обставин не надав, в порядку підготовки до розгляду апеляційної скарги позивачу було запропоновано надати трудову книжку, докази прийняття в члени КСП (а.с.68), однак позивач повідомив про неможливість надання копії трудової книжки в зв`язку з відсутністю оригіналу (а.с.86).

За таких обставин, враховуючи вказану позивачем дату початку роботи в КСП, колегія суддів приходить до висновку, що на час отримання 06 жовтня 1995 року КСП «Батьківщина» Державного акта на право колективної власності на землю позивач не був членом КСП, а тому не має права на земельну частку (пай) нарівні з іншими членами КСП.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в порушення вимог ст.89 ЦПК України не дав належної оцінки рішенню правління КСП від 02 лютого 2000 року, яким не вирішено питання про надання позивачу земельної частки (паю), а прийнято рішення тільки просити виконком Богданівської сільської ради виділити землю із державного резерву.

Відсутні докази того, що це рішення правління КСП затверджено загальними зборами (зборами уповноважених) членів КСП та визначено розмір частки (паю). Немає відомостей про те, що це клопотання було передано до органу, який відповідно до чинного законодавства уповноважений вирішувати питання про надання у власність земельної ділянки та рішення цього органу за наслідками розгляду клопотання. Також відсутні докази звернення позивача із заявою про надання йому земельної ділянки.

Оскільки позивач не був членом КСП на час розпаювання земель колективної власності КСП «Батьківщина» та не надав належних та допустимих доказів про надання йому у встановленому законом порядку земельної частки (паю), то правові підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай) в судовому порядку відсутні.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Майданюка Сергія Івановича в інтересах Богданівської сільської ради задовольнити.

Скасувати рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2019 року.

В позові ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Знам?янського району, Знам?янської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Богданівської сільської ради Знам?янського району Кіровоградської області (місце знаходження 27431, Кіровоградська область, Знам?янський район, с. Богданівка, вул. Миру, 10, ) судовий збір в сумі 1152 грн.60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко