Провадження № 2/201/1045/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 травня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,

В С Т А Н О В И В:

16.10.2018р. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави (а.с. № 3 - 4).

Ухвалою судді Ткаченко Н ОСОБА_4 В ОСОБА_4 від 22.10.2018р. позовну заяву було залишено без руху і позивачам наданий строк для усунення її недоліків (а.с. № 11).

Після усунення позивачами недоліків шляхом подачі 08.11.2018р. уточненої позовної заяви (а.с. № 15-17) ухвалою судді Ткаченко Н ОСОБА_5 від 18.01.2019р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 22).

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що у серпні 2018р. ОСОБА_1 побачила пропозицію на Інтернет сайті ОЛХ з продажу телевізору SAMSUNG UE43NU7400UXUA вартістю 20 000 грн. Погодившись на цю пропозицію, позивачка записала зі слів продавця на ім`я ОСОБА_6 номер його картки, на яку слід було перерахувати передплату у розмірі 16 000 грн. для подальшого відправлення товару «Новою поштою». Сумнівів щодо перерахування коштів на картку не було, оскільки на сайті ОСОБА_7 був зареєстрований з 2015р. На момент перерахунку на картці позивачки коштів було не достатньо, тому додаткові кошти на цю ж картку перерахував її чоловік ОСОБА_2 зі своєї картки.

Як з`ясувалося після перерахування коштів, картка належить зовсім іншій особі з таким же іменем, оскільки воно було відображено на сайті. Позивачі зрозуміли, що здійснили перерахунки помилково на користь іншої особі. За допомогою його РНОКПП вдалося встановити особу та місце знаходження отримувача коштів, яким виявився ОСОБА_3 .

Таким чином на користь ОСОБА_3 , з яким у позивачів відсутні будь-які договірні відносини, було перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117 грн., в тому числі від платника ОСОБА_1 в сумі 2 000 грн. платіжним дорученням № від 27.08.2018р.; в сумі 1 554 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 7 900 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 2 563 грн. платіжним дорученням №180830РР06701862 від 30.08.2018р., а також від платника ОСОБА_2 в сумі 2 100 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р.

З метою врегулювання спору, 05.10.2018р. позивачі направили на адресу відповідача вимогу від 03.10.2018р. про повернення грошових коштів, яка отримана ним 13.10.2018р., але залишена без реагування.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 525, 526, 610, 1212 ЦК України, просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 14 017 грн., а на користь ОСОБА_2 2 100 грн., а також компенсувати за рахунок відповідача судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 , що діє від себе і як представник позивача ОСОБА_2 (на підставі ордеру від 15.10.2018р. а.с. № 32) у наданій суду заяві від 29.05.2019р. просила справу розглядати без їх участі, позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. № 42).

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання, які були призначені на 25.03.2019р. та на 29.05.2019р. не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме за адресою, наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 21), про що свідчать повернуті на адресу суду судові повістки із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 28-29, 35-40).

З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату та час слухання справи.

Окрім того, судом на офіційному сайті «Судова влада України» було розміщене оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 29.05.2019р., на яке відповідач також не відреагував (а.с. № 41).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 29.05.2019р. за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами на користь ОСОБА_3 перераховано грошові кошти в загальному розмірі 16 117 грн., в тому числі від платника ОСОБА_1 : в сумі 2 000 грн. платіжним дорученням № від 27.08.2018р.; в сумі 1 554 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 7 900 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р.; в сумі 2 563 грн. платіжним дорученням №180830РР06701862 від 30.08.2018р., а також від платника ОСОБА_2 в сумі 2 100 грн. платіжним дорученням № від 29.08.2018р. (а.с. № 5-9).

Як вказують позивачі, ці кошти були перераховані помилково, призначалися іншій особі, з якою позивачка ОСОБА_1 у серпні 2018р. домовлялася про придбання через Інтернет сайт ОЛХ телевізору SAMSUNG UE43NU7400UXUA вартістю 20 000 грн. Помилка у перерахуванні сталася тому, що номер картки був записаний зі слів продавця і позивачі помилилися в його особі. Будь-яких договірних відносин з ОСОБА_3 позивачі не мали і не мають, тому відсутні правові підстави для отримання вказаних грошових коштів.

З метою врегулювання спору 05.10.2018р. позивачі направили на адресу ОСОБА_3 вимогу від 03.10.2018р. про повернення грошових коштів (а.с. № 10), яка отримана останнім 13.10.2018р., але залишена без реагування.

Розглядаючи цей спір, суд доходить висновку, що сплачені позивачами кошти в сумі 16 117 грн. можна вважати майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави.

Так, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова частини 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.06.2018р. по справі № 212/3593/16-ц (провадження № 61- 60св17), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що позивачі не були обізнані про те, що перераховані ними кошти отримала зовсім інша особа, аніж якій вони спрямовувалися, ними не підтверджується факт укладення з відповідачем будь-якого договору, суд вважає, що позивачами доведений факт безпідставного набуття відповідачем коштів, тому наявні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до даних правовідносин.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено повністю, витрати по сплаті судового збору в сумі 704грн.80коп. (а.с. № 2) стягуються з відповідача по 352грн.40коп. на користь кожного з позивачів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 1212 ЦК України, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 07.06.2018р. по справі № 212/3593/16-ц (провадження № 61- 60св17), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 279, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 14 017грн. (чотирнадцять тисяч сімнадцять грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 2 100грн. (дві тисячі сто грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352грн.40коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352грн.40коп.

Рішення суду відповідно до положень ст. 289 ЦПК України набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.