Справа № 183/6207/18
№ 2/183/1005/19
20 травня 2019 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Спіциної Л. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він на підставі договору дарування від 09 грудня 2010 року, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який є відповідачем у справі, однак з квітня 2014 року фактично у ньому не проживає, житловим приміщенням не користується, не є його власником, або користувачем.
Таким чином, позивач посилався також на те, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника житла, у зв`язку з чим просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вищезазначеному будинку.
Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 17-18).
Ухвалою суду від 20 травня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 35).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який він набув на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного 09 грудня 2010 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 подарував, а позивач ОСОБА_1 прийняв у дар вищезазначене жиле приміщення. Право власності позивача також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" № 28453325 від 22 грудня 2010 року (а.с. 7, 10-11).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не знявся з реєстраційного обліку в спірному жилому приміщенні, зареєстрований у будинку з 24 лютого 2005 року до теперішнього часу (а.с. 5-6, 27).
Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 з квітня 2014 року не проживає у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом від 25 серпня 2018 року, складеним головою квартального комітету № 19 м. Новомосковськ Дніпропетровської області в присутності сусідів (а.с. 9).
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно)і яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_3 має право вимагати усунення порушень її прав, як власника нерухомого майна.
На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право користування спірним жилим приміщенням у ОСОБА_2 було похідним від його права власності на будинок, він, як його власник, у відповідності до ст. 150 Ж України, мав право користуватися ним для особистого проживання і проживання членів його сім`ї.
Розпорядившись нерухомим майном (подарувавши будинок ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 втратив право власності на нього, а отже і право користування зазначеним жилим приміщенням, в зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою, то вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Тобто спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", підзаконними нормативними актами, визначено позасудовий порядок вирішення і оформлення питань зняття з реєстрації місця проживання особи, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та інших органів державної влади.
Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що відноситься до компетенції органів виконавчого комітету відповідної ради, і суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки у такий спосіб суд своїм рішенням всупереч вимог закону підмінив би юрисдикційну діяльність іншого органу державної влади.
А тому, в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В зв`язку з вищенаведеним, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя Д.І. Городецький