№ 4-с/263/30/2019
№ 263/2995/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецька області у складі:

головуючого судді Кияна Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової О.Р.,

представника скаржника ОСОБА_1 О ОСОБА_2 В.,

представником заінтересованої особи Хараджи О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суд м. Маріуполя Донецької області зі скаргою на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що рішенням суду м. Маріуполя від 24.12.2014р. по справі №263/11795/13-ц було задоволено позовні вимоги ПАТ «Райфайзен банк Аваль» до заявника про звернення стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Постановами державних виконавців від 20.06.2015р. та від 17.02.2016р. на виконання рішення суду накладено арешт на все нерухоме майно заявника в тому числі на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - оголошено заборону на його відчуження та постановою державного виконавця від 23.02.2017р. було повернуто виконавчий документ стягувану на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заявник посилається на те, що предметом іпотеки є виключно житловий будинок, тому державні виконавці незаконно наклали арешт на земельну ділянку та просив визнати їх дії неправомірними, скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обтяження на земельну ділянку.

Представник заявника ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Маріуполь Хараджа О.С. просив відмовити у задоволенні вимог скарги.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно з статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

При розгляді Скарги судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору іпотеки №014/11-155/058/ від 16.03.2007р. предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок , загальною площею 548,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції Донецької області Хараджи О.С. від 20.06.2015р. у виконавчому проваджені накладений арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУ юстиції Ігнатолі В.С. від 17.02.2016р. у виконавчому провадженні оголошено заборону на відчуження всього нерухомого майна ОСОБА_3

Відповідно до постанови державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції Донецької області Хараджи О.С. від 23.02.2017р. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рєєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 156355360 від 14.02.2019р. державними виконавцями накладено обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_3 , в тому числі на земельну ділянку площею 440 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Згідно п. 9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За змістом ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. ЗУ «Про виконавче провадження» арешт з майна не знімається.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що земельна ділянка, яка належить заявнику, право власності на яку перейшло заявнику відповідно ст. 377 ЦК України, та будівля (споруда), яка на ній розташована та є предметом іпотеки, нерозривно пов`язані між собою, а отже іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюється і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт. Отже, дії державних виконавців, що спрямовані на примусове виконання рішення щляхом накладення обтяжень на нерухоме майно, належне ОСОБА_3 , а саме: на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, переданий в іпотеку, проведені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений ЗУ «Про виконавче провадження», і права та інтереси заявника не порушені, у зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя Д.В.Киян