КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/7834/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Саламон О.Б.

Унікальний №754/10497/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків.

Просив стягнути з відповідачів на свою користь кошти, завданої малолітньою дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 89 253,37 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 18 жовтня 2017 року на проїзній частині вул. Бальзака в м. Києві, поблизу перехрестя з вул. Сабурова, за участю малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, та автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб позивача.

Згідно з висновком, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, становить 89 253,37 грн.

Проведеним досудовим розслідуванням по факту дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась в результаті виникнення небезпеки водію автомобіля «Мазда» на відстані меншій необхідної для зупинки керованого ним транспортного засобу в умовах місця пригоди. Встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є порушення пішоходом ОСОБА_4 , 2005 року народженняПравил дорожнього руху України.

Враховуючи, що винуватцем завдання шкоди позивачу є неповнолітня особа, за його дії мають відповідати батьки, якими є відповідачі по справі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування майнової шкоди в розмірі 89 253,37 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 892,53 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 908 грн. в рівних частинах з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 12 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, в також необ`єктивність, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду в частині розміру матеріальних збитків скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в розмірі 44 323,87 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що згідно висновку №1077 експертного дослідження від 05 грудня 2017 року наданого позивачем розмір матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні становить 44 323,87 грн.

Разом з тим при винесені оскаржуваного рішення судом першої інстанції даний коефіцієнт не було враховано та стягнуто матеріальний збиток у більшому розмірі. Одночасно судом першої інстанції не було враховано правову позицію викладену в постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» щодо врахування зношеності пошкодженого майна у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

На момент розгляду справи судом першої інстанції транспортний засіб позивача не був відремонтований, а отже нові вузли, деталі та комплектуючі не були використані, а тому вимога апелянта щодо врахування коефіцієнта зношеності є цілком обґрунтованою.

Розмір матеріального збитку завданий власнику автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 , встановлений на підставі двох висновків. Згідно з висновком №1077 від 05 грудня 2017 року матеріальний збиток становить 44 323,87 грн. В той же час згідно з висновком №027/12-18 від 12 грудня 2018 року матеріальний збиток станом на дату дорожньо-транспортної пригоди становить 37 769,61 грн., а станом на 05 грудня 2017 року - 43 098,70 грн.

Однак висновок №027/12-18 від 12 грудня 2018 року було безпідставно не прийнято судом першої інстанції як належний і допустимий доказ.

Надані стороною позивача документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не підтверджують вказаний в них розмір, а також сам факт їх понесення позивачем.

Умовами укладеного договору про надання правової допомоги від 24 травня 2018 року №399 між адвокатом Пучко В.Д. та Морозко О. Г . , зокрема частиною 4.1 розділу 4 встановлено, що замовник сплачує виконавця плату, розмір якої узгоджується сторонами та визначається в додатковій угоді до даного договору.

Однак матеріали справи такої додаткової угоди не містять.

Акт виконаних робіт за професійну правничу допомогу не відповідає вимогам, які застосовуються до первинних документів бухгалтерського обліку, а саме6 не містить назви підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції; не зазначено ні замовника, ні виконавця, а також не вказано на підставі якого документу складений цей акт.

Стороною позивача не надано доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу оформленого у встановленому законом порядку та у визначеному розмірі.

Одночасно звертав увагу на те, що в судовому засіданні 11 березня 2019 року адвокат Пучко В.Д. повідомив суд, що на даний час надає правову допомогу на безоплатній основі.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальних збитків скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову в цій частині на суму 44 323,87 грн. В іншій частині відмовити.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2017 року на проїзній частині вул. Бальзака в м. Києві, поблизу перехрестя з вул. Сабурова, за участю малолітнього ОСОБА_4 та автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого було пошкоджено транспортний засіб «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 та завдано шкоди пішоходу ОСОБА_4

Постановою слідчого Деснянського УП ГУНП від 25 травня 2018 року кримінальне провадження №0013854, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України щодо завдання тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_4 було закрито, оскільки причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_4 п.п. 4.9, 4.10, 4.14 б Правил дорожнього руху України.

У відповідності до вимог ст. 12 КпАП України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягав адміністративній відповідальності на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди - 18 жовтня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого від 25 травня 2018 року про закриття кримінального провадження було відмовлено.

Згідно з висновком №1077 від 05 грудня 2017 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 ,з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 44 323, 87 грн., без врахування вказаного коефіцієнту вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 89 253, 37 грн. (а.с.12-15)

Згідно з висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 12 грудня 2018 року №027/12-18, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 ,з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 18 жовтня 2017 року складає 37 769,61 грн., станом на 05 грудня 2017 року складає 43 098,70 грн., без врахування коефіцієнту вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 87 946,08 грн. станом на 05 грудня 2017 року. (а.с.93-102)

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції посилався на те, що позивач має право на відшкодування реальних збитків у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, і відповідачі не наділені правом вимоги щодо врахування зношеності майна. Шкода завдана малолітньою особою відшкодовується її батьками. Оскільки наданий стороною відповідачів висновок експерта складений на підставі досліджених фотознімків пошкодженого транспортного засобу, правових підстав для його прийняття як належного і допустимого доказу вартості відновлювального ремонту у суду немає.

Вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу були визнані судом першої інстанції частково обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами та співмірними з предметом, ціною позову та значенням справи для позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до абз.2, 4 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України "Про власність". Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи,- якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зі змінами та доповненнями, суд касаційної інстанції роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади.

При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей.

Суд першої інстанції належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення ст. 1192 ЦК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачами, як батьками малолітньої особи, заподіяних позивачу збитків, якими є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача у розмірі, передбаченому наданим позивачем висновком №1077 від 05 грудня 2017 року, який є належним доказом у цій справі.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та адвокатом Пучко В.Д. 24 травня 2018 року було укладено Договір №399 про надання правової допомоги. Предметом даного договору у пункті 1.1. статті 1 вказано надання замовнику за плату правових (адвокатських) послуг, які споживаються у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

За умовами пункту 4.1. статті 4 цього договору за послуги, що надаються виконавцем, замовник сплачує виконавцю плату, розмір якої узгоджується сторонами та визначається в додатковій угоді до даного договору. (а.с.37-39)

Будь-яких доказів проведення позивачем розрахунку на підставі укладеного договору про надання правової допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, матеріали справи не містять.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

В супереч вказаним вище положенням судом першої інстанції не було здійснено належного дослідження наданих стороною позивача документів в обґрунтування понесених ним витрат. Висновки суду щодо недоведеності стороною відповідача не співмірності витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року в частині стягнення витрат на професійну юридичну допомогу скасувати та відмовити у стягненні цих витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль