КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Чередніченко Н.П.
Номер провадження № 22-ц/824/7166/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, відповідно до якого, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo, седан-В 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки вказаного автомобіля в розмірі 65 000 грн.

В подальшому, ОСОБА_3 звернувся із зустрічною позовною заявою, відповідно до якої, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, яке набуто ним та ОСОБА_1 під час шлюбу (побутової техніки, меблів, інших речей) і яке знаходиться в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя (побутової техніки, меблів, інших речей) залишені без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що представник ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 07 листопада 2018 року, як і представник ОСОБА_3 ., де сторони домовились про укладення мирової угоди, а тому висновки суду про те, що ані ОСОБА_1 , ані її представник в судове засідання 07 листопада 2018 року не з`явилися є хибними, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було направлено на електронну адресу клопотання про відкладення розгляду справи 08 листопада 2018 року.

Окрім того, представник ОСОБА_1 зазначає, що 24 січня 2019 року та 19 березня 2019 року він не мав змоги бути присутнім в судовому засіданні, оскільки приймав участь в розгляді іншої справи в Апеляційному суді міста Києва, яка була призначена на 24 січня 2019 року на 11 годину 00 хвилин, та в Деснянському районному суді міста Києва на 19 березня 2019 року на 14 годин 00 хвилин відповідно. Вказано, що представником позивача було попереджено секретаря судового засідання судді Чередніченко Н.П. про неможливість прибуття в зазначені дати на розгляд позовної заяви ОСОБА_1 і що ним буде надано докази поважності неприбуття. Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу просив залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити, ухвала скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідач у справ ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 заперечили щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просили суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, оскільки позивачка та її представник подавши до суду вказаний позов на протязі двох років її слухання фактично не почали її розгляд по суті, оскільки постійно знаходять причини для відкладення розгляду справи, що свідчить про небажання позивачки вирішити вказаний спір а лише як спосіб впливу на відповідача. Вважає, ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, оскільки належних доказів щодо перешкод у явці на розгляд справи 19 березня 2019 року ні позивачка, ні її представник до суду на час вказаного розгляду не подали і тому суд з врахування вказаних обставин та з дотримання вимог викладених в ст. 257 ч.1 п.3 ЦПК України прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року до Голосіївського районного суду надійшов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo, седан-В 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості Ѕ частки вказаного автомобіля в розмірі 65 000 грн. Справа призначалася до розгляду неодноразово.

Так, в черговий раз справа була призначена до розгляду на 07 листопада 2018 року, при цьому розгляд даної справи не відбувся у зв`язку з чтим, що сторони в тому числі і позивачка ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, однак 08 листопада 2018 року до суду першої інстанції надійшло клопотання від представника позивача від 07 листопада 2018 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з можливістю укладення у справі мирової угоди (а.с.189-190). Розгляд справи було відкладено на 24 січня 2019 року.

В подальшому, 24 січня 2019 року та 19 березня 2019 року позивач та її представник в судові засідання не з`явились. Від представника позивача надійшло письмове клопотання від 19 березня 2019 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, однак, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до клопотання долучено не було. Окрім того, представник відповідача та сам відповідач в судовому засіданні 19 березня 2019 року просили залишити первісний позов без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника та просили залишити без розгляду зустрічні позовні вимоги.

Вирішуючи подане відповідачем клопотання та залишаючи позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 без розгляду, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 були належним чином повідомленні про дату судових засідань, до клопотання про відкладення розгляду справи ними не було долучено жодних доказів, які б свідчили про поважність причин неявки у вказані судові засідання, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість залишення позовних заяв без розгляду.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки секретаря судового засідання від 07 листопада 2018 року у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання, яке призначено на 07 листопада 2018 року на 12 годину 00 хвилин, фіксування судового процесу не здійснювалось (а.с.185). Відповідно до розписки про дату та час наступного засідання, представник позивача ОСОБА_2 був повідомлений про те, що розгляд справи було відкладено на 24 січня 2019 року на 14 годину 00 хвилин (а.с. 188).

Окрім того, матеріали справи містять електронний лист, який надійшов на адресу суду першої інстанції 08 листопада 2018 року від представника позивача ОСОБА_2. від 07 листопада 2018 відповідно до якого останній просив відкласти розгляд справи у зв`язку із можливістю укладення мирової угоди (а.с.189-190).

Як вбачається із довідки від 24 січня 2019 року в судове засідання ніхто із учасників справи на розгляд справи призначеного на 14.00 год. не з`явився (а.с.193) й розгляд справи було відкладено на 19 березня 2019 року на 15 годин 00 хвилин.

Відповідно до електронного листа від 19 березня 2019 року, який надійшов від представника позивача ОСОБА_2 останній був обізнаний про дату, час та місце розгляду вказаної справи та просив відкласти розгляд справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, який мав розглядатись в Деснянському районному суді міста Києва (а.с.201-202). При цьому належних доказів щодо виклику представника чи особи яку він представляє в даний судовий процес ОСОБА_2 до клопотання додано не було.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки матеріли справи не містять належних та допустимих доказів на підтверджень доводів апеляційної скарги щодо поважності причин неприбуття позивача та його представника в судові засідання, які були призначені на 24 січня 2019 року та на 19 березня 2019 року.

Так, доводи апеляційної скарги щодо поважності причин неявки позивача та його представника в судове засідання 24 січня 2019 року судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки представник ОСОБА_2 був повідомлений під розписку про дату, час та місце розгляду позовної заяви ОСОБА_1 й ним не було подано ні клопотання про відкладення судового засідання, ні доказів, які свідчили б про його зайнятість в іншому судову засіданні.

Разом з тим, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про відкладення 19 березня 2019 року, проте ним не було додано жодного доказу, що міг би підтвердити його зайнятість в іншому судовому процесі як представника. Надана апелянтом довідка помічника судді Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2019 року апеляційним судом не приймається в якості доказу поважності неявки в судове засідання оскільки не містить належних відомостей статусу у вказаному процесі.

Крім того апеляційний суд враховує, що відповідно до положення ст. 130 ч.5 ЦПК України вручення повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. З врахуванням вказаних положень апеляційний суд вважає, що в разі неможливості явки представника позивачки ОСОБА_2 в судове засіданні, в судове засідання мала можливість явитися безпосередньо сама позивачка ОСОБА_1 , однак вказані дії не вчинила.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції в ухваленому судовому рішенні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану у вказаній справі ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року постановлена з дотриманням норм визначених ст. 257 ч.1 п.3 ЦПК України, а наведенні апелянтом доводи зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 26 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв