Справа № 161/8492/19
Провадження № 2/161/2417/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_3 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

21.05.2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він разом із відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27.02.2017 року було розірвано судовим рішенням. За час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина - донька ОСОБА_6 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року було вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що на час винесення вищевказаного судового рішення він був працевлаштованим на посаді експедитора на ТзОВ «Галичина-Табак» та отримував середньомісячну заробітну плату в розмірі 3800 грн. На даний час він є безробітнім, а тому в процесі виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів, державний виконавець обраховує ј частку з розрахунку середньомісячної заробітної плати по регіону, яка становить близько 7500 грн. Наразі, у нього скрутне матеріальне становище, а розмір аліментів, який з нього стягується - близько 1900 грн. становить майже прожитковий мінімум на дитину, що є непосильним, хоча утримання дитини покладається на обох батьків в рівній мірі. Час від часу він виїжджає за кордон на тимчасові заробітки, але цих коштів не вистачає на нормальне проживання з урахуванням стягуваних аліментів, у зв`язку з чим просить суд їх розмір зменшити та стягувати з нього аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

14.06.2019 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що заявлені позовні вимоги про зменшення розміру аліментів стороною відповідачки не визнаються у повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що під час розгляду справи про стягнення аліментів, в рамках якої було винесено рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання його доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, ОСОБА_4 позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. В свою чергу в даній позовній заяві позивач взагалі не зазначив, які саме обставини стали причиною погіршення його матеріального становища, чи відбулися зміни у його сімейному житті чи стані здоров`я, що стало б причиною для необхідності розмір призначених аліментів. Крім того, вказує, що за відомостями органу ДВС, позивач впродовж 6 місяців проживав в Республіці Польща, а тому є підстави стверджувати, що останній отримує достатній дохід, однак його розмір приховує, тим самим уникає від виконання свої батьківських обов`язків. Разом з тим, ОСОБА_5 на даний час звільнилася з місця свого працевлаштування через надто низьку заробітну плату, а тому її матеріальний стан змінився в гіршу сторону (а.с. 18).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі із зазначених у позовній заяві підстав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що на даний час ОСОБА_4 працює в Республіці Польща по відповідному трудовому договору. Розмір аліментів, який стягується на утримання спільної доньки сторін, є завищеним, оскільки такий більший за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на викладені у відповіді на відзив обставини, а також зазначив, що жодних підстав для зменшення розміру аліментів у даному випадку немає. В задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.08.2009 року. На даний час шлюб розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.02.2017 року в рамках розгляду цивільної справи №161/16402/16-ц.

Від шлюбу в подружжя народилася донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час малолітня дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_5 .

Разом з тим, як вбачається з вищевказаного судового рішення від 19.11.2018 року, з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від дня подання позовної заяви, тобто з 11 жовтня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Ухвалюючи судове рішення від 19.11.2018 року, суд виходив із основоположних норм чинного законодавства, які регулюють правовідносини в спорах про стягнення аліментів, засад розумності та справедливості, а також враховував визнання відповідачем позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З вищевикладеного слідує, що зменшення розміру аліментів можлива лише за умови доведеності наявності однієї з підстав, а саме: 1) погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану їх стягувача; 2) зміна сімейного стану платника аліментів; 3) погіршення здоров`я платника аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог про зменшення аліментів позивач зазначив, що на даний час його матеріальне становище значно погіршилось, у порівнянні з часом коли судом було визначено аліменти в розмірі - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Свої позовні вимоги позивач іншими обставинами - фактом зміни його сімейного стану або ж своїм погіршенням стану здоров`я не обґрунтовує.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з наданої позивачем копії його трудової книжки, його 24.07.2018 року було звільнено з посади експедитора в ТзОВ «Галичина-Табак».

Будь-які інші записи в трудовій книжці ОСОБА_4 відсутні.

Вищевказане дає підстави для висновку, що на момент винесення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року ОСОБА_4 був офіційно безробітним, при цьому заявлений розмір аліментів останній визнав.

Разом з тим, як вбачається з наданої в судовому засіданні представником позивача довідки про працевлаштування, ОСОБА_4 працює на підставі договору підряду в ЕСКАЛ ТОВ КТ, Кепліно, вул. Жемєслніча, 3. Його середньомісячна заробітна плата за період з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року становить близько 600 (валюта не вказана - вочевидь польські злоті) (а.с. 29-30).

Тобто, станом на день винесення судового рішення від 19.11.2018 року позивач був безробітним, проте на даний час є офіційно працевлаштованим в Республіці Польща, де, зокрема з 01.01.2019 року по 31.05.2019 року, останній стабільно щомісячно отримував заробітну плату.

Вищезазначене, на переконання суду, в повній мірі спростовує ту обставину, що матеріальне становище позивача погіршилося у порівнянні з моментом, коли судом було визначено розмір стягуваних з нього аліментів в розмірі - 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів щодо погіршення матеріального стану платника аліментів ані ОСОБА_4 при подачі позову, ані його представником під час розгляду справи по суті в розпорядження суду надано не було.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання сторони позивача про стягнення з нього фактично повного прожиткового мінімуму на свою дитину, оскільки встановлений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлює лише граничний мінімальний розмір коштів, які необхідні для забезпечення у повному обсязі мінімальних потреб дитини та жодним чином не впливає на визначення розміру аліментів.

Обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, закріплені у положенні ст. 182 СК України.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 22 липня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.