Постанова

Іменем України

11 червня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/154/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Катющенка В.П.

від 21 лютого 2018 року

у справі №755/18505/16-ц Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, уточненим в подальшому, в якому посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини ОСОБА_1 , пошкоджено її автомобіль, просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь 469 698, 29 грн з яких 359 698, 29 грн матеріальна шкода (збиток) та 90 000 грн моральна шкода.

Вказала, що матеріальна шкода (збиток) складається з: вартості матеріального збитку, завданого її транспортному засобу внаслідок ДТП, визначеного Звітом про незалежну оцінку, у розмірі 334 772,09 грн; витрат з евакуації її транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 463,00 грн; вартості проведення незалежної оцінки вартості матеріального збитку завданого її транспортному засобу в розмірі 1200,00 грн; комісії за послуги банку в розмірі 12,00 грн; вартості проведення незалежного автотехнічного дослідження в розмірі 5000,00 грн; комісії за послуги банку в розмірі 50,00 грн; витрат на правову допомогу на місці ДТП в розмірі 2204,80 грн; витрат на правову допомогу в справі про адміністративне правопорушення №755/21273/15-п в розмірі 19 016,40 грн; витрат на правову допомогу в адміністративній справі №760/21035/15-а в розмірі 8268,00 грн; витрат на правову допомогу з підготування та подання до суду позовної заяви у розмірі 5512,00 грн; витрат на правову допомогу в апеляційному провадженні в справі про адміністративне правопорушення №755/21273/15-п в розмірі 3200,00 грн. Також вказала, що нею понесено судові витрати: судовий збір за подання до суду позову майнового характеру в сумі 3764,98 грн, судовий збір за подання до суду позову немайнового характеру в сумі 1378,00 грн, судовий збір за подання до суду позову майнового характеру із суми збільшення позовних вимог у розмірі 32,00 грн, витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість матеріального збитку завданого транспортному засобу в розмірі 334 772, 09 грн; витрати з евакуації транспортного засобу в розмір 463 грн; суму вартості проведення звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 2 200 грн; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн; суму витрат на правову допомогу в розмірі 551, 20 грн, судовий збір в сумі 3 925, 55 грн, а всього 346 911 грн 84 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що судом безпідставно покладено в основу рішення звіти про оцінку вартості матеріального збитку від 11.11.2015 та від 19.09.2017, оскільки ці звіти не відповідають вимогам ст. 102 ЦПК України, а відтак не можуть вважатися висновками експерта.

Судом не враховано, що відповідача не було належним чином повідомлено про огляд транспортного засобу позивача, а також те, що проведення оцінки транспортного засобу відбулося за адресою відмінною від адреси за якою було доставлено транспортний засіб.

Судом також не враховано, що з моменту виготовлення звіту про оцінку матеріального збитку від 11.11.2015 минуло більше двох років, що свідчить про нечинність такого звіту.

Судом не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які підтверджують понесені позивачем фактичні витрати, а також докази на підтвердження завдання моральної шкоди.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що суд, відмовляючи в проведенні експертизи у справі, порушив норми процесуального права, зокрема положення ч. 6, ч. 7 ст. 102, ч. 1 ст. 103 ЦПК України.

За вказаних обставин просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.02.2018 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подала відзив, в якому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Представник відповідача - ОСОБА_6. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній та просив задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 15 жовтня 2015 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, по бульвару Праці в напрямку вул. Краківської на перетині бульвару Праці та вул. Краківської в м. Києві, з вини водія ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , пошкоджено автомобіль «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно довідки про пошкодження транспортних засобів, виданої Управлінням патрульної служби МВС України в м. Києві, внаслідок ДТП, що мала місце 15.10.2015 на перехресті бульвару Праці та вул. Краківська в м. Києві, автомобіль «Lexus RX 350», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження: передній бампер, ліве переднє крило, ліва фара, права фара, праве переднє крило, капот (крило), номерний знак.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі доказів, досліджених в судовому засіданні, встановивши, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, дійшов обґрунтованого висновку, що шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню в повному обсязі ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом невірно визначено розмір матеріальної шкоди, виходячи із вартості матеріального збитку у розмірі 334 772, 09 грн.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд виходив з висновку, викладеного у Звіті про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , власнику колісного транспортного засобу «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного ТОВ «БІЗНЕС АСІССТ» 11 листопада 2015 року, згідно якому величина матеріального збитку з ПДВ становить 334 772,09 грн, вартість відновлювального ремонту з ПДВ - 312 911,28 грн (а.с. 17-25, том 1). Також судом враховано, що вказаний розмір матеріального збитку у розмірі 334 772,09 грн, завданого власнику колісного транспортного засобу «LexusRX350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відображений у Звіті № ВА170919-001 про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , власнику колісного транспортного засобу «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного ТОВ «БІЗНЕС АСІССТ» 19 вересня 2017 року (а.с.1-10, том 2).

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що факт неналежного виклику на огляд транспортного засобу та проведення оцінки за адресою, відмінною від адреси за якою автомобіль було доставлено, викликають сумнів, що оцінку здійснено саме автомобіля «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є припущеннями відповідачки, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з метою перевірки рішення суду в частині обґрунтованості визначеного розміру матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , власнику колісного транспортного засобу «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про призначення автотоваронавчої експертизи (т. 2, а.с. 187-192).

Згідно Висновку експертів Київського НДІ судових експертиз МЮ України за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 26.04.2019 №15603/18-56/15604/18-54, яку призначено судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідача під час апеляційного перегляду справи, розмір матеріального збитку (за умови, що автомобіль не перебував в попередніх ДТП), завданого власнику автомобіля «Lexus RX 350» внаслідок пошкодження під час ДТП 15.10.2015 станом на дату ДТП складав 352 379,38 грн. Розмір матеріального збитку (за умови, що автомобіль перебував у попередніх ДТП) - 252 971,55 грн (т. 2, а.с. 236-242).

Після дослідження в судовому засіданні апеляційної інстанції Висновку експертів за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 26.04.2019 №15603/18-56/15604/18-54 представник відповідача не заявляв клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи.

Доводи представника відповідача про те, що при вирішенні питання щодо розміру матеріального збитку необхідно виходити із визначеного у Висновку матеріального збитку (за умови, що автомобіль перебував у попередніх ДТП) у розмірі 252 971,55 грн, виходячи із положень ст. 109 ЦПК України, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Так, згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Представник відповідача вважав, що оскільки позивач не надав експертам необхідних матеріалів, зокрема - оригіналів фотознімків пошкодженого автомобіля, суд може визнати факт, що «Lexus RX350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував у попередніх (до 15.10.2015 року) ДТП.

Такий висновок представника відповідача ґрунтується на довільному трактуванні положень ст. 109 ЦПК України, оскільки з аналізу вказаної статті вбачається, що законодавець пов`язує визнання судом факту не лише з ухиленням сторони від надання неохібдних документів, але і за умови, що якщо без цього провести експертизу неможливо.

Наданий Висновок експертів спростовує доводи представника про існування підстав для визнання судом факту що «Lexus RX350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував у попередніх (до 15.10.2015 року) ДТП.

Надана представником відповідача роздруківка звіту історії транспортних засобів з незалежного сайту «Карфакс» лише доводить факт, що належний на праві власності позивачу автомобіль виготовлено 23.08.2010 для північноамериканського ринку та виставлено на продаж 26.08.2010 в автосалоні «Ray Catena Lexus Larchmont» в штаті Нью-Йорк (США) та продано в цьому ж салоні 27.09.2010 з пробігом в 10 миль.

За обставин, коли матеріали справи не містять доказів перебування автомобіля «Lexus RX 350» в будь-яких ДТП до ДТП, яка сталася 15.10.2015 з вини ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення суми матеріального збитку в розмірі 252 971,55 грн.

Відмовляючи представнику відповідача у задоволенні клопотання про витребування і дослідження апеляційним судом нових доказів на підтвердження обставин перебування автомобіля позивача у ДТП до 15.10.2015 року, колегія суддів виходила з наступних підстав.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду з позовом позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що належний їй на праві власності автомобіль до 15.10.2015 року не потрапляв у жодну аварію (т.1, а.с. 5).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка не обґрунтовувала свої заперечення тим, що до 15.10.2015 автомобіль позивачки перебував в будь-яких аваріях, та відповідно не надавала таких доказів.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що відповідачем не доводилися в суді першої інстанції обставини, що автомобіль «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебував у ДТП до 15.10.2015 року ДТП. Також пояснив, що в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про витребування доказів на підтвердження перебування автомобіля, належного позивачу на праві власності, в ДТП до 15.10.2015.

За обставин, коли звертаючись до суду з позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що належний їй на праві власності автомобіль до 15.10.2015 не перебував у ДТП, відповідачем на спростування таких доводів позивача не подавалися до суду першої інстанції докази і не заявлялися клопотання про витребування доказів, що спростовують такі доводи позивача, і не надавалися докази на підтвердження труднощів в отриманні таких доказів, відсутні правові підстави для визнання судом апеляційної інстанції таких обставин виключними випадками, які надають повноваження апеляційному суду дослідити нові докази.

Враховуючи, що висновком судової експертизи встановлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus RX 350» внаслідок пошкодження під час ДТП 15.10.2015 станом на дату ДТП складав 352 379,38 грн., а судом задоволено позов у меншому розмірі, а саме у межах заявлених вимог у розмірі 334 772,09 грн, доводи апеляційної скарги про скасування рішення суду в цій частині є необґрунтованими.

Ураховуючи, що відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами доводи позивача, що вартість завданого ОСОБА_2 матеріального збитку, здійсненого внаслідок пошкодження в ДТП автомобіля «Lexus RX 350», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 334 772,09 грн, відсутні правові підстави для скасування рішення суду в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди ОСОБА_2 посилалася на те, що внаслідок ДТП вона отримала нервовий струс, злякавшись за своє життя та здоров`я, оскільки удар в автомобіль відчувся з її боку. Спрацювавши, подушки безпеки зберегли їй життя, але розбили обличчя, завдали струсу головного мозку та ураження хребців шийного відділу хребта. Від пережитого вона зазнала значних моральних переживань, що в подальшому призвело до погіршення стану її здоров`я та завдало фізичних страждань (постійні головні болі та болі у шийному відділі хребта), які вона змушена переносити протягом більше ніж року. Стресовий стан був підсилений фактом отримання значних ушкоджень її автомобіля, якому на момент потрапляння у ДТП не виповнилося і п`яти років, він мав чудовий зовнішній вигляд, перебував у гарному стані, і взагалі, до того часу не потрапляв у жодну аварію та не мав будь-якого серйозного ремонту. На його придбання вона та її родина довгий час збирала гроші. Він складав предмет її особистої гордості та турботи, до якого вона завжди ставилася дуже обережно та вчасно про нього піклувалася, та який, внаслідок безвідповідальних дій відповідача понівечений. З моменту ДТП вона втратила душевну рівновагу та спокій, постійно відчувала психологічний дискомфорт та навантаження, оскільки звичний спосіб її життя був суттєво порушений. Замість того, щоб присвятити цей час своїй півторарічній дитині, родині та роботі, вона вимушена була витратити велику кількість свого часу на поїздки для оформлення документів в Національну поліцію, на участь в судових засіданнях, на проведення експертизи пошкоджень автомобілю та авто-технічного дослідження, позичання необхідної суми коштів, організацію ремонтно-поновлювальних робіт та фарбування автомобіля. В зв`язку з браком власних коштів на ремонт і відновлення автомобіля, та небажанням відповідача визнавати свою вину і затягування з її боку судового розгляду в суді першої інстанції майже рік, їй довелося звернутися до друзів та знайомих,позичати у них гроші, принижуючи свою жіночу честь, гідність та репутацію заможної людини. В подальшому, відповідач, незважаючи на доведеність судом вини і обов`язок відшкодувати заподіяну майнову шкоду, не вчинила жодних дій для відшкодування завданої її діями майнової шкоди. Через пошкодження автомобіля, її нормальні життєві зв`язки були порушені, і необхідно було докладати значних зусиль для їх нормалізації. Здійснювати поїздки по роботі, відвозити дитину до дитячої поліклініки, в басейн, на масажта оздоровчі процедури, навідувати своїх непрацездатних батьків в м. Черкаси, які потребують постійної допомоги та піклування, та поїздки на навчання та в особистих цілях, їй приходилося на таксі та громадським транспортом, що спричинило суттєві незручності та додаткове нервове навантаження. Негативні емоції та переживання з приводу пошкодження автомобіля та неможливості нормально користуватися ним, викликали також величезну психологічну завантаженість на її сім`ю та негативно позначалися на сімейних стосунках, спричинили знервованість та роздратування. Оскільки, вказане потягло додаткові витрати і без того обмеженого сімейного бюджету, внаслідок чого її родина була змушена відмовитися від довгоочікуваної сумісної відпустки на різдвяні свята, придбання необхідних речей для себе та дитини, економити у витратах на харчування, щоб за рахунок цього відремонтувати автомобіль, нести непередбачені витрати на організацію огляду автомобіля з метою оцінки та на оцінку заподіяної внаслідок ДТП шкоди, транспортуванням до місця ремонту, на пошук та замовлення за кордоном запчастин для ремонту, на проведення авто-технічного дослідження механізму ДТП, на відвідування судових засідань.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.09.206 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП, яка сталася 15.10.2015, внаслідок чого автомобіль позивача «Lexus RX 350 », реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

Даною постановою суду встановлено, що ОСОБА_2, згідно п. 1.10. Правил дорожнього руху мала перевагу в русі, що означає право на першочерговий рух транспортного засобу, стосовно іншого учасника дорожнього руху ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно встановлено, що протиправна поведінка відповідачки призвела до того, що позивачка була змушена витрачати власний час на виклик працівників поліції для оформлення ДТП, для пошуку експерта-оцінювача дорожніх транспортних засобів для надання останнім оціночного звіту про встановлення наявних пошкоджень автомобіля після ДТП, на організацію ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля.

Також, ОСОБА_2 внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 змушена була витрачати свій час, зусилля та кошти на звернення до суду про відшкодування заподіяної їй шкоди.

Наведені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 завдано душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано принцип розумності, виваженості та справедливості, внаслідок чого обґрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень.

Оскільки задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що позивачу завдано душевних страждань, доводи апеляційної скарги, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем не надано доказів є безпідставними.

Судова колегія також погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача 463,00 грн витрат з евакуації транспортного засобу та суми вартості проведення звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку в розмірі 2 200,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується квитанцією від 15.10.2015 та Актом виконаних робіт позивачем було витрачено 463,00 грн за транспортні послуги (евакуація автомобіля) після ДТП (т. 1, а.с. 15-16).

Також, згідно квитанцій №ПН1458986 від 19.10.2015 та №ПН2538322 від 18.09.2017 позивачкою витрачено 2200,00 грн за визначення вартості матеріального збитку автомобіля, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 15.10.2015 (т. 1, а.с. 66, т. 2, а.с. 59).

Здійснені позивачем витрати в розумінні ст. 22 ЦК України є реальними збитками, яких він зазнав для відновлення свого порушеного права.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду щодо частини позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, та рішення суду в цій частині позивачкою не оскаржувалося, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядає.

За наведених обставин, судова колегія вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай