Справа № 486/1653/18
Провадження № 2/486/125/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарях Коршак О.В., Зацепіній І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/1653/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко Світлана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про визначення додаткового строку тривалістю чотири місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , про що він дізнався у вересні 2018 року, оскільки протягом останніх десяти років мешкає у м АДРЕСА_1 . Матір проживала сама у м.Южноукраїнську Миколаївської області. Його молодший брат ОСОБА_3 не повідомив про смерть та поховання матері, тому не був присутнім на похованні матері і дізнався про це у жовтні 2018 року. Після смерті матері залишилась спадщина - квартира АДРЕСА_2 . Спадкоємцями за законом є три сина померлої, саме він, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Він не міг у встановлений законом строк звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть матері та мешкає протягом тривалого часу за межами Миколаївської області, вважає причини пропуску вказаного строку поважними. 13 листопада 2018 року звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, нотаріусом йому було повідомлено, що строк прийняття спадщини пропущений.

Відповідач ОСОБА_3 подав зустрічний позов про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом через залишення спадкодавця у безпорадному стані. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що його мати ОСОБА_6 , маючи трьох синів, проживала самостійно в м.Южноукраїнську. Після перенесення двох інсультів у неї погіршився фізичний та психологічний стан, втрачаючи пам`ять вона блукала містом, втратила документи, потребувала медичної допомоги. У зв`язку з цим він у 2013 році забрав мати до себе в м.Вознесенськ на постійне проживання, відновив документи, опікувався нею, займався лікуванням, в тому числі у лікаря-психіатра. Інші сини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за п`ять років відвідали матір лише один раз і відмовилися доглядати за нею. В силу специфіки хвороби ОСОБА_6 була визнана судом недієздатною, опікуном було призначено його - ОСОБА_3 , який разом зі своєю сім`єю доглядав матір до смерті. Посилаючись на те, що його брат ОСОБА_1 , будучи здоровою працездатною людиною та мав можливість опікуватись матір`ю, забрати її до себе або проживати разом з нею, однак достовірно знаючи про її безпорадний стан з 2014 року не цікавився нею, ухилився від надання матеріальної та фізичної допомоги, жив власним життям, протягом тривалого часу не згадував про матір.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Додатково пояснив, що мати не потребувала допомоги, не була психічно хворою, тривалий час вона не спілкувалась з ОСОБА_3 , як би знав, що ОСОБА_3 поїхав до Польщі, то забрав би матір. Вважає, що матір вбили, оскільки та намагалась втекти, а її утримували насильно. Відвідував матір у Вознесенську двічі, на той час умови проживання матері були нормальні, допомогу на тримання матері не надавав, оскільки ОСОБА_3 був матеріально забезпеченим, а також допомоги на утримання матері не просив. Намагався телефонувати ОСОБА_3 , але його номер не відповідав, номера телефону дружини ОСОБА_3 , в нього не було. Про смерть матері дізнався від ОСОБА_7 в кінці 2018 року, на той час працював та проживав в Києві.

Представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що позивач не знав про смерть матері, що свідчить про поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини і просить надати додатковий строк тривалістю чотири місяці. Зустрічний позов не підлягає задоволенню, оскільки її довіритель не знав про тяжкий стан здоров`я матері, як би знав, то забрав її до себе.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав. Йому та родичам не повідомили про смерть матері. Вважає, що мати не потребувала допомоги, оскільки вона отримувала пенсію, квартиранти сплачували за оренду її квартири в м.Южноукраїнську. Крім того, ОСОБА_3 позичав у матері три тисячі доларів США. Мати просила його забрати у 2016 році, але він станом на 2016 рік пересувався за допомогою милиць, йому потрібні були гроші на операцію, тому не міг забрати матір до себе, а ОСОБА_1 на той час працював в різних містах.

Представник відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічний позов просила задовольнити повністю. Повідомила, що ОСОБА_6 перенесла 2 інсульти і в 2013 році за рекомендацією лікаря ОСОБА_3 забрав мати ОСОБА_6 проживати до себе у м.Вознесенськ. Позивач знав про хворобливий стан матері, оскільки двічі відвідував її, знав про її похили вік, але жодним чином не допомагав їй, не цікавився її життям. ОСОБА_3 , як опікун, мав можливість продати спірну квартиру ще за життя спадкодавця. Законодавством не заборонено виїжджати за кордон опікуну, в тому числі з метою працевлаштування. На момент смерті ОСОБА_6 ОСОБА_3 працював у Польщі, а ОСОБА_1 у Києві. На її думку, позивачем не наведено поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Представник відповідача за первісним позовом територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко С.В. в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вислухавши сторін та їх представників, свідків, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Вознесенську Миколаївської області померла ОСОБА_6 (до зміни прізвища ОСОБА_8 ) /а.с. 9, 78/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири АДРЕСА_2 . Дітьми померлої є ОСОБА_1 /а.с.5/, ОСОБА_3 /а.с.77/ та ОСОБА_2 , про що не заперечують сторони, а тому можуть бути спадкоємцями за законом.

Після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернувся лише один спадкоємець ОСОБА_3 . Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 встановлений законом строк пропустив, що підтверджується письмовими роз`ясненнями нотаріуса /а.с.10/ та поясненнями сторін.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач за первісним позовом зазначив неповідомлення братом про смерть матері. При цьому в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_6 перед смертю проживала разом з сім`єю молодшого сина ОСОБА_3 , де отримувала догляд, тоді як ОСОБА_1 особисто підтвердив, що не спілкувався з матір`ю та братом ОСОБА_3 Інших причин поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не надав.

Згідно постанови Верховного Суду №161/9998/17 від 17.04.2019 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду №761/794/15-ц від 25.04.2019 року.

Аналізуючи статтю 1272 Цивільного кодексу України в цілому, можна встановити, що у випадку пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини фактично спір виникає між спадкоємцями, що подали заяву, і спадкоємцями, що вчасно не звернулись із заявою. Таким чином у даній справі належним відповідачем є лише ОСОБА_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відношення позивача за первісним позовом до рідної матері, а саме те, що він тривалий час не цікавився життям найближчого родича, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Разом з тим, при розгляді вимог зустрічного позову про усунення ОСОБА_1 від спадкування суд вважає необхідним ретельно дослідити його дії стосовно матері.

Так, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що його брат з 2014 року не цікавився долею матері, залишив її у безпорадному стані, ухилявся від надання допомоги.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона відпивідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свідок ОСОБА_7 , двоюрідна сестра сторін, пояснила, що дізналась про смерть тітки ОСОБА_6 у жовтні чи у листопаді 2018 року і зателефонувала позивачу. ОСОБА_3 сестрам померлої та племінникам не повідомив про смерть. У НОМЕР_1 або 2016 році ОСОБА_2 та ОСОБА_1 запрошували піти з ними до ОСОБА_6 , але вона на той час проживала в м АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 ОСОБА_9 якось повідомила їй, що ОСОБА_6 тікала, і тому зробила висновок, що остання не бажала проживати у ОСОБА_3 Номеру телефону ОСОБА_10 в неї немає, але місце її проживання відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що у грудні 2013 року вони з ОСОБА_3 , за рекомендацією лікаря, забрали мати ОСОБА_3 ОСОБА_6 , оскільки після двох інсультів та потребувала сторонньої допомоги, погано ходила та погано розмовляла, а інші сини не хотіли її забирати. Навесні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приїжджали до матері в гості, і бачили, що права рука в неї не функціонувала. Про смерть ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_3 , оскільки номерів телефонів інших родичів не було. Родичі її у м.Вознесенську не відвідували. Розлучилась з ОСОБА_3 у лютому 2019 року.

Свідок ОСОБА_12 , сусідка ОСОБА_3 , пояснила, що ОСОБА_13 та ОСОБА_9 перевезли до себе мати ОСОБА_14 приблизно у 2013 році, вона іноді доглядала вдома бабу за проханням ОСОБА_15 . Баба погано розмовляла, не пам`ятала свого імені, погано орієнтувалась. Навесні 2014 року до ОСОБА_3 приїжджали 2 брати.

Свідок ОСОБА_16 , сусід ОСОБА_3 , пояснив, що у ОСОБА_3 вдома у м.Вознесенську жила стара мати, яка на вигляд була із затримкою реакцій. Якось до ОСОБА_3 приїжджали двоє чоловіків, ОСОБА_3 сказав, що це його брати. На момент смерті його вдома не було.

Свідок ОСОБА_17 також пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 , з яким жила хвора матір, у безпорадному стані. Вона тікала з дому, не орієнтувалась на місцевості, погано розмовляла, до неї часто приїздили лікарі. Одного разу до ОСОБА_3 приїжджали два брати.

Свідок ОСОБА_18 зазначив, що у його сусіда ОСОБА_3 приблизно чотири роки тому оселилась мати, яку перевезли з м.Южноукраїнську. Мати відповідача не могла доглядати за собою, погано розмовляла. У 2014 році бачив, що до ОСОБА_3 приїжджали, як він потім дізнався, брати. ОСОБА_6 проживала в окремій кімнаті.

Всі свідки стверджували, що бачили, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приїжджали до матері, зазначили лише рік приїзду 2014-й і один візит, але об`єктивно не могли знати усе, що відбувається у сусідів. Стосовно матеріальної допомоги жоден свідок пояснень не надав.

Суд приймає до уваги письмові докази, а саме рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про визнання ОСОБА_6 недієздатною та призначення опікуном ОСОБА_3 /а.с.125/, медичну документацію КП «Вознесенська багатопрофільна лікарня» /а.с.128-132/, а також документи на поховання, видані на ім`я ОСОБА_11 /а.с.134-135/.

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 протягом тривалого часу до моменту своєї смерті перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, яку в повному обсязі отримувала від сім`ї ОСОБА_3 Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 потребувала додаткової допомоги ще й від відповідача за зустрічним позовом, а також того, що відповідач ухилявся від надання такої допомоги.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що для усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Встановивши, що в сукупності відсутні умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , територіальної громади міста Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, третя особа приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області Лейбіченко Світлана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом, відмовити.

Повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

_______________________

Повний текст рішення складений 02 липня 2019 року