Постанова

Іменем України

12 червня 2019 року

м. Київ

справа № 658/3509/16-ц

провадження № 61-15004св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь Ю. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бугрика В. В., Базіль Л. В., Семиженка Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Позов мотивовано тим, що 01 липня 2011 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав відповідачу кошти у розмірі 200 тис. грн, строком до 01 березня 2012 року. У встановлений строк відповідач зобов`язання за указаним договором не виконав, у зв`язку з чим рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року з ОСОБА_3 було стягнуто 336 517 грн 99 коп., з яких: 200 тис. грн - сума боргу; 19 317 грн 99 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 01 березня 2012 року по 25 травня 2015 року; 117 200 грн - інфляційні втрати за період з 01 березня 2012 року по 30 квітня 2015 року. Рішення суду не виконано, кошти не повернуто.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 три проценти річних за період з 26 травня 2015 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 8 682 грн, інфляційні втрати за період з 01 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 21 800 грн, проценти від суми позики за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 110 494 грн.

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року у складі судді Батовріної І. Г. позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 липня 2011 року у розмірі 140 976 грн, яка складається з: трьох процентів річних за період з 26 травня 2015 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 8 682 грн, інфляційних втрат за період з 01 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 21 800 грн, процентів від суми позики за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 110 494 грн.

Рішення міськрайонного суду мотивовано тим, що ОСОБА_3 належних та допустимих доказів повернення грошових коштів, що були ним отримані, суду не надано.ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача: три проценти річних за період з 26 травня 2015 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 8 682 грн, інфляційні втрати за період з 01 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 21 800 грн, проценти від суми боргу за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 110 494 грн, при цьому позивач надав відповідний розрахунок, який відповідачем не спростований, тому суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення указаної суми боргу. Крім того, строк виконання зобов`язання за договором позики закінчився 01 березня 2012 року, з цього ж часу розпочався перебіг позовної давності для пред`явлення позову до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів щодо стягнення з боржника інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми. Позов про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми ОСОБА_1 подав до суду у лютому 2015 року. Таким чином, ураховуючи, що позивач звернувся до суду 07 листопада 2016 року з вимогами про стягнення процентів від суми позики, які не було пред`явлено за позовом, поданим у березні 2012 року, тому такі вимоги заявлені у межах трирічного строку, у зв`язку з чим строк позовної давності не сплив.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року в частині стягнення процентів від суми позики у розмірі 110 494 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних за період з 26 травня 2015 року по 04 листопада 2016 року у розмірі 8 682 грн, інфляційних втрат за період з 01 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року у розмірі 21 800 грн, є законними та обґрунтованими. При цьому, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 110 494 грн процентів від суми позики за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року, суд першої інстанції не перевірив строк позовної давності в частині стягнення процентів від простроченої суми та процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки Національного банку України, позовна давність щодо стягнення яких спливла 02 березня 2015 року, а позов до суду з вимогою про стягнення процентів за користування позикою позивач подав лише 07 листопада 2016 року, тому апеляційний суд вважав рішення міськрайонного суду в частині стягнення процентів від суми позики необґрунтованим, скасував його і відмовив у задоволенні зазначених позовних вимог за пропуском позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду у касаційному порядку не оскаржується, тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що висновок апеляційного суду про те, що строк позовної давності щодо стягнення процентів сплив 02 березня 2015 року є помилковим, оскільки право на їх стягнення виникає щомісяця до дня повернення позики, оскільки іншої домовленості щодо їх сплати між сторонами не було.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано з Каховського міськрайонного суду Херсонської області вищезазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 01 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу позику у розмірі 200 тис. грн, строком до 01 березня 2012 року.

ОСОБА_3 зобов`язання за указаним договором позики не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 реалізував своє право, пред`явивши позов до суду.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 336 517 грн 99 коп., з яких: 200 тис. грн - сума боргу, 19 317 грн 99 коп. - три проценти річних, 117 200 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ОСОБА_1 , останній просив суд стягнути з ОСОБА_3 : 8 682 грн - три проценти річних за період з 26 травня 2015 року по 04 листопада 2016 року, 21 800 грн - інфляційні втрати за період з 01 травня 2015 року по 30 вересня 2016 року, 110 494 грн - проценти від суми боргу за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення процентів від суми позики за період з 04 листопада 2013 року по 04 листопада 2016 року за пропуском позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у лютому 2015 року ОСОБА_1 використав своє право вимагати сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Стягнення процентів за указаним договором позики після пред`явлення до відповідача вимог, які задоволені рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року, не підлягає стягненню у зв`язку з тим, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_3 процентів у порядку статті 1048 ЦК України є необґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення процентів від суми позики у зв`язку з пропуском позовної давності, безпідставно застосувавши позовну давність до необґрунтованого позову.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення апеляційного суду в частині відмови у стягненні процентів від суми позики підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів від суми позики скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів від суми позики відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович