Провадження № 2/331/371/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області про звільнення від сплати заборгованості та звільнення від сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області про звільнення від сплати заборгованості та звільнення від сплати аліментів.

30.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування своєї заяви зазначила, що вона на даний не працює, оскільки є інвалідом ІІІ групи та їй протипоказана важка фізична праця, на підтвердження чого посилалася на виписку з акта огляду МСЕК №0846449 та довідку до акта огляду МСЕК №0846449. Зазначила, що її дохід складається виключно з державної допомоги малозабезпеченим сім`ям (30,61 грн. на місяць) та державної соціальної допомоги інвалідам 3 групи (1497,00 грн. на місяць).

При цьому, із суми державної соціальної допомоги інвалідам 3 групи у неї вираховують аліменти (50%), внаслідок чого сума, що їй фактично виплачується, становить лише 748,50 грн. Таким чином, її сукупний місячний дохід складає лише 779,11 грн. Зазначала, що дана сума є набагато меншою, ніж встановлений державою прожитковий мінімум.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є звільнення її від сплати заборгованості по аліментам, заявниця вважає, що проведення стягнення аліментів, в тому числі заборгованості по аліментам, може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду, що зумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення заборгованості по аліментам та аліментів.

Зустрічне забезпечення позову вважає недоцільним, виходячи з предмету спору.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13. декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема, і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Разом із тим, у постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року зазначено, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду №2 від 12.06.2009) визначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість наведених у ній доводів.

З прохальної частини поданої заявницею заявою про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з неї на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості по аліментам, розмір якої станом на 31.03.2019 р. складає 48942,86 грн., та аліментів в розмірі ј частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, затвердженого для дитини відповідного віку, що здійснюється Олександрівським (Жовтневим) відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі виконавчого листа №331/8310/15-ц, виданого 26.05.2016 р. Жовтневий районним судом м. Запоріжжя.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам. Питання щодо перегляду розміру стягнутих з позивача аліментів або його зміну, тощо, не є предметом судового розгляду в даній справі. Тому, в частині вимог про зупинення стягнення аліментів за виконавчим листом слід відмовити.

В іншій частині, а саме, в частині зупинення стягнення заборгованості по аліментам, розмір якої станом на 31.03.2019 р. складає 48942,86 грн. за виконавчим листом №331/8310/15-ц, виданим 26.05.2016 р. Жовтневий районним судом м. Запоріжжя, клопотання підлягає задоволенню, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області про звільнення від сплати заборгованості та звільнення від сплати аліментів задовольнити частково.

Зупинити стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованості по аліментам, розмір якої станом на 31.03.2019 р. складає 48942,86 грн., що здійснюється Олександрівським (Жовтневим) відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на підставі виконавчого листа №331/8310/15-ц, виданого 26.05.2016 р. Жовтневий районним судом м. Запоріжжя.

В іншій частині клопотання про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Копію ухвали суду після її виконання відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України направити відповідачу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ят надцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу суду не було вручено учасники справи у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Згідно п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через суд першої інстанції.

Строк пред`явлення ухвали до виконання один рік з дня її винесення.

Суддя: М.В. Антоненко