КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/3280/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Чередніченко Н.П.

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки і піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 та просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та додаткових витрат на утримання дітей, що викликані особливими обставинами в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5593/2019
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку, в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16.02.2018. Стягнуто разово із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - додаткові витрати на малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - в розмірі 2000 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь позивача та стягнення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей. Посилається на

В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд розглянув справу за відсутності відповідача, порушивши його права. Зазначає, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи та перебуває на обліку в УПФ, періодично потребує проходження реабілітаційних медичних заходів на відновлення свого здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права та правильно вирішив усі питання.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, та те, що суд здійснив усі можливі заходи для повідомлення сторін про час та місце слухання справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності третіх осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з матеріального становища малолітніх дітей, їх стану здоров`я, зважав на встановлений розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, та визнання відповідачем позову в цій частині, тому можливим є стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Приймаючи до уваги те, що понесені позивачем фактично додаткові витрати, в зв`язку з лікуванням дітей мають нести обоє батьків порівну, та те, що переконливих доказів на підтвердження наявності особливих обставин, що є умовою для стягнення додаткових витрат до повноліття дітей, стороною позивача суду надано не було, - суд вважав, що позовна вимога в частині стягнення додаткових витрат підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача додаткові витрати в сумі 2000 грн. разово по фактично понесеним в межах суми пред`явленої до стягнення, а в задоволенні вимоги про стягнення цієї суми щомісячно до досягнення дітьми повноліття відмовлено за недоведеністю.

Приймав до уваги граничний розмір всіх аліментних зобов`язань відповідача, що не має перевищувати 1/2 частини від всіх його доходів (заробітку), суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та вважав, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини доходів відповідача, щомісячно, з моменту пред`явлення позову до досягнення дитиною трирічного віку.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Рішення суду в частині визначення місця проживання дітей не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанцій встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.02.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу (а. с. 19).

Від шлюбу у сторін народились доньки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а. с. 21, 22).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2018 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу був задоволений та шлюб між сторонами розірваний. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 141-142, 143-144).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18), та фактично проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить матері позивачки ОСОБА_8 Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.04,2018 року, за адресою: АДРЕСА_2 в квартирі хороші умови проживання, квартира з усіма зручностями, оснащена необхідними меблями та побутовою технікою. Матері та дітям надано в користування всю квартиру, діти мають окрему ізольовану кімнату, в якій наявні окремі спальні місця, наявні іграшки, дитяча література, а також речі для повсякденного вжитку. Для проживання дітей створені всі необхідні умови (а.с.22).

Відповідно до висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 16.05.2018 року № 101-4349/01, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з їх матір`ю ОСОБА_2 (а. с. 162-163).

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2015 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, було задоволено та зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17.11.2011 року у справі № 2-618/11 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним повноліття з 1/4частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.44, 45).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 0426927, ОСОБА_1 має третю групу інвалідності з грудня 2013 року за загальним захворюванням довічно (а. с. 74, 75).

Відповідно до довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району м. Києва від 06.02.2018, яка видана ОСОБА_2 , встановлено, що діти ОСОБА_4 , 2014 р.н. з діагнозом атопічний дерматит та ОСОБА_5 , 2016 р.н. перебувають під наглядом в поліклініці з 2017 року і перебувають на «Д» обліку, як часто та довготривало хворіючі діти, які потребують оздоровлення влітку та восени (а. с. 42).

Відповідно до консультативного висновку Інституту дерматокосметології доктора Богомолець від 21.11.2017, ОСОБА_5 з 04.2017 рокуперебуває під наглядом хірурга. Рекомендовано спостереження 1 раз на шість місяців. Для усунення естетичного дефекту рекомендовано лоуротерапія (а. с. 43).

Позивач зазначила, що у сторін наявний спір про визначення місця проживання дітей та відповідач постійно маніпулює ними, погрожуючи забрати дітей від позивача. Вказує, що діти знаходяться на її повному утриманні та потребують належного матеріального забезпечення, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, самотужки утримувати дітей немає змоги, а відповідач грошову допомогу на утримання дітей не надає. Також діти часто хворіють, потребують оздоровлення влітку та восени, вона лише за січень-лютий 2018 року для належного забезпечення розвитку та виховання дітей витратила 9125,80 грн., а донька Альбіна з 14.04.2017 року окремо знаходиться під наглядом хірурга, що потребує додаткових фінансових витрат.

Наведене свідчить, що діти потребують додаткових витрат, що викликані особливими обставинами.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що діти сторін: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги в належному розмірі.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене та те, що діти проживають з позивачем та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.02.2018 року та до досягнення дітьми повноліття правильними.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

За наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення аліментів на користь дружини, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до довідки Центру первинної медико-санітарної допомоги Шевченківського району м. Києва від 06.02.2018, яка видана ОСОБА_2 , встановлено, що діти ОСОБА_4 , 2014 р.н. з діагнозом атопічний дерматит та ОСОБА_5 , 2016 р.н. перебувають під наглядом в поліклініці з 2017 року і перебувають на «Д» обліку, як часто та довготривало хворіючі діти, які потребують оздоровлення влітку та восени (а. с. 42).

Відповідно до консультативного висновку Інституту дерматокосметології доктора Богомолець від 21.11.2017 року, ОСОБА_5 з 04.2017 рокуперебуває під наглядом хірурга. Рекомендовано спостереження 1 раз на шість місяців. Для усунення естетичного дефекту рекомендовано лоуротерапія (а. с. 43).

На підтвердження хвороб дітей та витрачання коштів на їх лікування, стороною позивача надано витяги з історії хвороб дітей та відповідно чеки на придбання ліків в період їх лікування (а.с. 136-140,87, 89, 169-172).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрати в сумі 2000 грн. разово в зв`язку із лікуванням дітей правильними.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 фактично визнали рішення суду першої інстанції, однак вказували, що відповідач є інвалідом 3 групи та не може сплачувати такі кошти.

Разом з тим, на думку колегії суддів дана обставина не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 може надавати матеріальну допомогу, оскільки він має третю групу інвалідності за загальним захворюванням, є працездатною особою та може працювати в звичайних виробничих умовах відповідно до довідки до акта огляду МСЕК (т. 1, а. с. 74).

Відповідач офіційно працевлаштований та працює провідним інженером у відділі підготовки та супроводження договорів ВП «Укренергосервіс» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», а також одночасно із роботою на державному підприємстві «Національна енергетична компанія «Укренерго» отримує пенсію по інвалідності.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, по яким суд першої інстанції зробив висновки з якими погоджується і колегія суддів.

За наведеного, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова