Справа № 346/2764/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/644/19
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Матківського Р.Й.

секретаря Турів О.М. Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_1

представника ПАТ «Укрсиббанк» Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Потятинник Ю. Р. в м. Коломия,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитом та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк») укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2006 року, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 55 000 доларів США з поверненням кредиту не пізніше 20 серпня 2021 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,8% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь - якої з обставин, передбачених договором. Відповідно додатку № 1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Згідно з п.7.1 кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 20 число кожного місяця. З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1/0-П від 22 серпня 2006 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору. ОСОБА_2 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 04 червня 2015 року утворилася заборгованість в сумі 22 954,93 доларів США, з яких: 20 904,02 доларів США - кредитна заборгованість; 2 050,91 доларів США- заборгованість по процентам, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з серпня 2014 року - 1 856,50 доларів США. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів станом на 04 червня 2015 року складає 6 250,72 грн. Просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року в розмірі 22 954,93 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6 250,72 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про визнання недійсним п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року, посилаючись на те, що відповідно до п.1.1 Договору банк зобов`язався надати кредит в іноземній валюті в сумі 55 000 дол США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на день укладання договору складає 277750 грн. Відповідно п. 1.4 Договору кредит наданий для особистих потреб, а саме для придбання домоволодіння з земельною ділянкою. При укладання договору, банком порушені вимоги щодо валюти кредитування, оскільки використання іноземної валюти на території України як засіб платежу, проводиться при наявності індивідуальної банківської ліцензії. Внаслідок незаконного зазначення ціни кредитного договору, сума договору збільшилась через зміну курсу валюти, що сторони не могли передбачити на момент укладання договору.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Укрисиббанк» про визнання недійсним п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року в розмірі 22 954,93 доларів США (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири долари США 93 центи) та пеню за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6 250,72 грн. (шість тисяч двісті п`ятдесят грн. 72 коп). В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3 654 грн судового збору.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що у неї відсутній оригінал кредитного договору та матеріали справи не містять доказів укладання кредитного договору про передачу доларів США. Згідно акту банку про втрату документів від 23 листопада 2017 року кредитний договір №0 від 22 серпня 2006 року та оригінал договору поруки №1/0-П від 22 серпня 2006 року втрачено. Підписаний нею примірник кредитного договору у нотаріуса не має обов`язкових істотних реквізитів - поточний рахунок передачі коштів в доларах США та рахунок їх повернення, що унеможливлює виконання умов договору позичальником. Заперечує щодо бажання отримати кредитних коштів в доларах США. Крім того, згідно п. 1.2.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється на підставі заяви позичальника (Додаток №2) у термін з 22 серпня 2006 року до 20 серпня 2021 року. У визначений кредитним договором термін банк кредитних коштів не надав. 21 квітня 2015 року банк направляв вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про погашення заборгованості, однак не взято до уваги, що через 30 днів кредитний договір вважається припиненим банком в односторонньому порядку, якщо порушення договору не виправлено, що з часу припинення договору вступають в дію положення ст. 625 ЦК України, а не положення договору. Наданий розрахунок заборгованості за договором споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року не перевірено доказами. Банк не виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту в розмірі 55 000 дол. США, що підтверджується висновком експерта та кошти вона особисто не отримувала. Нерухомість на придбання якої видавався кредит, вона купляла за гривні, а не за кредитні кошти у іноземній валюті.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити апеляційну скаргу.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Укрсиббанк» , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які виникли внаслідок укладання договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2006 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 Позичальник належним чином не виконує договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2006 року, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 22 954,93 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення процентів станом на 04 червня 2015 року складає 6 250,72 грн. Суд вважав безпідставними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_1 , оскільки в судовому засіданні не здобуто належних доказів укладення договору поруки, так як оригіналу цього договору суду не пред`явлено. Тому стягненню підлягає сума 22 954,93 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення процентів в розмірі 6 250,72 грн. з ОСОБА_2 .

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 22 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого, банк надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 55 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 серпня 2021 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,8% річних(т. 1 а.с. 5-14).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1/0-П від 22 серпня 2006 року, відповідно до п. 1.3 договору поруки ОСОБА_1 зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору(т. 1 а.с. 15-16).

Встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості станом на 04 червня 2015 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість в сумі 22 954,93 доларів США, з яких: 20 904,02 доларів США - кредитна заборгованість; 2 050,91 доларів США- заборгованість по процентам, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з серпня 2014 року - 1 856,50 доларів США. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів станом на 04 червня 2015 року складає 6 250,72 грн(т.1 а.с.28-37).

21 квітня 2015 року банком направлено вимоги №30-11/24538, №30-11/24539 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про погашення заборгованості (т. 1 а.с. 17-20)

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 04 червня 2015 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість в сумі 22 954,93 доларів США, з яких: 20 904,02 доларів США - кредитна заборгованість; 2 050,91 доларів США- заборгованість по процентам, в тому числі прострочена заборгованість по кредиту з серпня 2014 року - 1 856,50 доларів США. Заборгованість ОСОБА_2 по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів станом на 04 червня 2015 року складає 6 250,72 грн

Розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2006 року, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 55 000 доларів США з поверненням кредиту не пізніше 20 серпня 2021 року, згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору), та сплати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,8% річних ОСОБА_2 не оспорює.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 укладений проти її справжньої волі апелянтом не подано і матеріали справи не містять.

Зі змісту договору про надання споживчого кредиту №004 22 серпня 2006 року вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення кредитного договору не заявляла додаткових вимог щодо його умов та у подальшому виконувала умови договору, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу. Погоджені умови сторонами виконувались.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення спірних договорів, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Даними про сукупну вартість кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Судом першої інстанції також враховано, що позичальник - ОСОБА_2 після отримання кредиту виконувала умови кредитного договору щодо повернення кредиту і сплати відсотків за його користування.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції вірно вважав, що є підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_2 та правильно керувався умовами договору і ст. ст. 553, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» рішення суду у справі не оскаржує.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що нею не укладався договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2006 року, вона не отримувала з кредит у розмірі 55 000 доларів США з поверненням кредиту не пізніше 20 серпня 2021 року так як спростовуються: копією зазначеного договору з графіком погашення кредиту, копією договору іпотеки від 08 вересня 2006 року згідно якого забезпечується виконання грошових зобов`язань відповідно до кредитного договору №0 від 22 серпня 2006 року у сумі 55 000 доларів США, вимогами ОСОБА_2 за зустрічним позовом про про визнання недійсним п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2006 року, копією вимоги банку про дострокове повернення коштів за кредитним договором№ 0 від 22 серпня 2006 року у розмірі 22 387,97 доларів США, з яких: 20 904,02 доларів США - кредитна заборгованість; 1483, 95 доларів США- заборгованість по процентам від 21.04.2015 року та частковим виконанням умов зазначеного кредитного договору (квитанції про сплату кредиту долучені до матеріалів справи).

Також помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув дану справу у порядку спрощеного позовнго провадження, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як встановлено п.5ч.4ст.274 ЦПК України ( 22 954,93 доларів США х 27 грн = 626033,83 грн ), ( 1921 грн прожитковий мінімум х 500 = 960 500 грн).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 14 червня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.В.Бойчук

Р.Й.Матківський