Справа №: 486/1195/19 Провадження № 2-з/486/6/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Савін О. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що дав відповідачу у борг грошові кошти у сумі 15 тис. дол США, які відповідач повинна була повернути до 16.04.2018 року, однак до теперішнього часу борг не повернено. Зазначає, що відповідач шукала покупців на свою квартиру, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено,що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 25.04.2007 року долученого до матеріалів заяви, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Викладене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення боргу за позикою в сумі 15 тис. дол. США

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, дослідивши додані до заяви докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір, існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження відповідачем вказаного нерухомого майна, беручи до уваги характер спірних правовідносин, враховуючи співмірність виду забезпечення позову обсягу позовних вимог, суд вважає необхідним вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту квартиру АДРЕСА_1 .

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме, в рішенні Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 р., яким встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист.

При цьому забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди відповідачу, оскільки заборона відчуження нерухомого майна тимчасово перешкоджає вчиняти дії щодо його відчуження. При цьому майно залишається у повному віданні та користуванні відповідача, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову скасовуються.

Крім того, у заяві про забезпечення позову заявником зазначено вимогу «заборонити вчиняти будь-які дії по реєстрації та квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ». Щодо даних вимог суд вважає їх не конкретизованими та не точними саме тому у їх задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що, на час вирішення заяви про забезпечення позову, відсутні будь-які відомості про існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення. Крім того, суд зазначає, що заборона накладення арешту на майно не зумовлює вибуття цього майна з володіння та користування особи, а тому такий вид забезпечення позову не може спричинити збитки відповідачу.

Керуючись ст.ст. 149-154 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики про забезпечення позову, задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 08, яка належить ОСОБА_2 .

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Виконання ухвали покласти на Южноукраїнський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, (55002, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, бул.Цвіточний, 4) та на Центр надання адміністративних послуг Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (55002 м. Южноукраїнськ Миколаївської області вул. Дружби народів, 35-В).

Копію ухвали направити учасникам справи, до відому.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя Южноукраїнського міського суду О. І. Савін