УХВАЛА

26 червня2019 року

м. Київ

справа №523/3751/18

провадження №61-11503ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Роздільнянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018року ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з вищевказанимпозовом,який обґрунтовував тим, що з відповідачем ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 14 жовтня 2012 року, мають неповнолітню дитинуОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Про судове рішення йому не було відомо, виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання дружини звернуто до виконання лише 02 березня 2018 року, державним виконавцем нараховано заборгованість по аліментам в сумі 28 000,00 грн. Посилаючись на виникнення заборгованості по аліментам на утримання дружини за відсутності його вини, внаслідок непред`явлення ОСОБА_1 без поважної причини виконавчого листа до виконання, позивач ОСОБА_2 на підставі частини 3 статті 197 СК України просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на утримання дружини в сумі 28000,00 грн. та стягнути судові витрати

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2018 року позов задоволено, звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості в сумі 28000,00 грн. по аліментам на утримання дружини, нарахованим за виконавчим листом №523/8154/15-ц, виданим Суворовським районним судом м. Одеси 10 вересня 2015 року, стягнуто витрати на сплату судового збору в сумі 704,80 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 5 листопада 2018 року в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам - змінено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Роздільнянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання дружини - задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 28000 грн. 00 коп., нарахованої за період з 27 травня 2015 року до 25 серпня 2017 року на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років за виконавчим листом №523/8154/15-ц, виданим Суворовським районним судом м. Одеси 10 вересня 2015 року.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року в частині стягнення витрат на сплату судового збору залишено без змін.

11червня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, в якій заявниця просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є майнова вимога про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 28 000 грн.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 28 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100=192 100 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1частини 6 статті 19, пунктом 2 частини 3статті 389, пунктом 1 частини2 статті 394 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року .

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш