Провадження № 2/638/2324/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02.07.2019 Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Штих Т.В.,

за участю секретаря Тарасової О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд змінити спосіб стягуваних з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04.03.2013 року, з ј частини заробітку (доходу) щомісячно на 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень в твердій грошовій сумі з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, з моменту пред`явлення позову до повноліття дитини, а також відкликати виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів у попередній редакції рішення суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та остаточно просив суд, позов задовольнити і змінити спосіб стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частини заробітку (доходу) щомісячно на 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень в твердій грошовій сумі з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно, з моменту пред`явлення позову до повноліття дитини.

Відповідач належним чином повідомлений, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Представник відповідача належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. До початку судового розгляду подав відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги визнав частково та просив суд змінити спосіб стягуваних з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини аліментів замість ј частини усіх видів його заробітку (доходів) на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1013 грн. 50 коп. щомісячно із подальшою індексацією. Жодних доказів в обґрунтування своєї позиції суду надано не було.

Кожна сторона, за ч. 3 ст. 12 ЦПК України, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, до відзиву додаються всі наявні у відповідача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом установлено, що за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.03.2013 у справі №2011/9801/12 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), починаючи з 05 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач вважає, що на сьогоднішній день розмір аліментів не задовольняє потреби дитини, мінімальний розмір яких у зв`язку із змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а також, оскільки, відповідач має мінливий дохід та, знаючи про те, що йому необхідно платити аліменти на утримання неповнолітньої доньки, офіційно не працевлаштовується, вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів і, в подальшому, стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі.

Разом із тим, рівень доходів позивача знизився, у звязку із чим позивач не може в повній мірі забезпечити потреби дитини.

Допомоги у вихованні дитини, догляді за нею, витратах на лікування відповідач не бере. Для навчання в школі - купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя відповідач коштів не надає. Такі витрати (навчання дитини в школі, придбання відповідного приладдя, харчування, лікування) позивач несе самостійно. У той час, відповідач від участі в утриманні дитини фактично відмовився.

Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд при розгляді вимог позивача про зміну способу стягнення аліментів враховує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому, стягнення аліментів у новому розмірі відбуватиметься після набрання рішенням суду законної сили.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 183,184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Також, відповідні положення закріплено у частині 2 статті 182 СК України: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини».

Аксіомою є закріплена у статті 180 Сімейного кодексу України норма: «Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Участь в утриманні дитини, за відсутності відповідно домовленості, має бути рівною.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Отже чинним національним та міжнародним законодавством на батьків покладено обовязок батьків забезпечувати нормальний розвиток дитини, допоки дитина не досягне повноліття, а в деяких випадках і до отримання нею вищої освіти.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Тому, зважаючи на обставини, які викладені вище, а також те, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 41 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, відсутність заперечень з боку відповідача, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, спільний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вбачає підстави для часткового задоволення даного позову та вважає, що зміна способу стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно і до досягнення повноліття дитини є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини на час ухвалення судового рішення.

Суд вважає за необхідне відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог щодо відкликання виконавчого листа щодо стягнення аліментів в попередній редакції рішення суду про стягнення аліментів. При цьому суд виходить з того, що представник позивача повідомив, що відповідач має суттєву заборгованість по сплаті аліментів за виданими виконавчими листами, тому суд, приходить до висновку що відкликання вказаних виконавчих листів та закриття виконавчого провадження позбавить права позивача на отримання невиплачених аліментів.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-182, 192 СК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 з ј частини заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 05 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття на стягнення сум аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 ( двох тисяч) гривень з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісячно з 24 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь держави суму судового збору в розмірі 704 гривни 80 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий