Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 204/236/15-ц

провадження № 61-11034св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді Самсонової В. В., від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області, у складі колегії суддів: Пищиди М. М.,

Глущенко Н. Г., Деркач Н. М., від 10 серпня 2016 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту від 12 січня 2007 року № 0 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 99 300 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,99% річних з кінцевим терміном повернення 11 січня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором

12 січня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/2. Позивач вказував, що у зв`язку з порушеннями позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 14 січня

2015 року виникла заборгованість у розмірі 3 099 279,95 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 297 817,99 грн, заборгованості за відсотками - 1 278 796,14 грн, пені - 522 665,82 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь у солідарному порядку зазначену заборгованість за кредитним договором від 12 січня 2007 року

№ 0.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь

ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по тілу кредиту за договором про надання споживчого кредиту від 12 січня 2007 року № 0 у розмірі 761 634,55 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник надав належні та допустимі докази на підтвердження отримання ним кредитних коштів лише у сумі 49 227,16 швейцарських франків, які і підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. Також місцевий суд виходив із того, що для визначення розміру пені, що підлягає стягненню за прострочення виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором необхідні спеціальні знання, якими суд не володіє, тому у частині нарахування та стягненні пені й відсотків за користування кредитними коштами суд вважав необхідним відмовити.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня

2016 рокуапеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального в процесуального права. Суд апеляційної інстанції вказав, що місцевий суд правильно стягнув суму заборгованості у частині, доведеній належними доказами, та погодився із відмовою у задоволенні позову про стягнення іншої частини заборгованості, а також відсотків і пені.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що дві почеркознавчі експертизи були проведені на підставі оригіналів платіжних документів, наданих позичальником, та не встановили як позичальник став володільцем цих документів з підписами невідомих осіб. Суди не взяли до уваги виписки банку по рахунку позичальника, на який були зараховані кредитні кошти у визначеному кредитним договором розмірі. Позичальник не звертався до правоохоронних органів із заявою про крадіжку грошових коштів з поточного банківського рахунку, відкритого на його ім`я. Суди попередніх інстанцій, встановивши, що зобов`язання за кредитним договором позичальником не виконано, неправомірно відмовили у задоволенні позову у частині стягнення процентів та пені.

Короткий зміст відзиву (заперечення) на касаційну скаргу

У відзиві (запереченні) на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 лютого 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 755/2024/16-ц передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

12 січня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та

ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту

№ 0, відповідно до умов якого останній мав отримати кредит в іноземній валюті у розмірі 99 300 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення не пізніше 11 січня 2014 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 8,99% річних (т. 1, а. с. 6-10).

Видача кредиту відбувалася частинами на підставі меморіальних ордерів.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ «УкрСиббанк» вказував, що він виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши позичальнику кредитні кошти у розмірі 99 300 швейцарських франків у національній валюті України в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на дату видачі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначав, що він отримав кредитні кошти лише у розмірі 49 227,16 швейцарських франків, інші суму у розмірі 34 655, 45 швейцарських франків банк видав невідомій особі.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду висновок

від 24 листопада 2009 року № 70/04-849, складений судовим експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області

Здор В. Н., відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки: від 21 лютого 2007 року

№ 23, від 13 березня 2007 року № 29, від 16 березня 2007 року № 29,

від 19 березня 2007 року № 28, від 20 березня 2007 року № 19, від 22 березня 2007 року № 20 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з імітацією його справжнього підпису (т. 1, а.с.57-66).

Під час апеляційного розгляду за клопотанням ПАТ «УкрСиббанк» призначена та проведена судово-почеркознавча експертиза старшим судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Ніколайчук Т. В., згідно з висновком від 14 липня 2016 року №1499-16 якої підписи від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис отримувача» у заявах на видачу готівки: від 21 лютого 2007 року

№ 23, від 13 березня 2007 року № 29, від 16 березня 2007 року № 29,

від 19 березня 2007 року № 28, від 20 березня 2007 року № 19, від 22 березня 2007 року № 20 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його справжньому підпису.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини третьої статі 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Подібні положення містяться у статтях 12, 76 чинного ЦПК України

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши висновок судової почеркознавчої експертизи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що доведеними є обставини отримання позичальником кредитних коштів лише у сумі 49 227,16 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 761 634,55 грн. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження видачі позичальнику всієї суми кредитних коштів, передбаченої спірним кредитним договором.

Проте колегія суддів не може погодитися з висновками судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованих на суму доведеної позивачем заборгованості за спірним кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 1.3.3 кредитного договору від 12 січня 2007 року нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Період нарахування процентів згідно умов цього договору починається з дня фактичного надання кредиту, якщо умовами пунктів 1.3.2, 9.2 договору не передбачено іншу дату початку нарахування процентів, а в наступному - з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. При цьому проценти нараховуються на суму кредиту, що фактично надані банком позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність банку відповідно до умов договору.

Встановивши неналежне виконання позичальником умов кредитного договору з повернення кредитних коштів у сумі 49 227,16 швейцарських франків, що еквівалентно 761 634,55 грн, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не надав належної оцінки розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, надану банком станом на 25 липня 2012 року (т. 1, а с. 11-22), не встановив розмір процентів за користування кредитними коштами та розмір пені за несвоєчасне повернення грошових коштів за спірним кредитним договором, а отже дійшов передчасного висновку провідмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені з підстав відсутності у суду необхідних спеціальних знань для здійснення розрахунку.

Поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось те, що суд зобов`язаний належним чином дослідити розрахунок заборгованості та перевірити його на відповідність вимогам цивільного законодавства й наявними у справі доказам.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру процентів та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Таким чином, неповно встановивши обставини справи, місцевий суд не виконав вимоги статей 212, 213 ЦПК України, 2004 року, та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення процентів та пені, які підлягали нарахуванню на доведену суму заборгованості за кредитом.

Суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки вказані недоліки, допущені судами попередніх інстанцій, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами і пені підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня

2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович