Справа № 709/809/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Чубая В.В.,

секретаря судового засдання - Кіян О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про визнання державного акту на право власності недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач успадкувала після померлої матері ОСОБА_5 разом зі своєю сестрою ОСОБА_6 по 1/2 частині житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому згідно з договором дарування 1/2 частину будинку позивач прийняла в дар. Таким чином позивач є єдиним власником вказаного домоволодіння, а відтак і земельної ділянки, необхідної для його обслуговування, яка згідно з погосподарською книгою рахувалася за її матір"ю ОСОБА_5 та відповідно до рішення Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 20 травня 1996 року № 14 мала площу 0,43 га. Відповідач у справі є суміжним землекористувачем, яка у відповідь на численні звернення позивача з приводу неправомірного захоплення частини належної їй земельної ділянки повідомила, що межі земельної ділянки встановлені у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку. Після неодноразових звернень позивача у різні інстанції їй було надано копію технічної документації, з якої вона дізналась про порушення своїх прав та законних інтересів, оскільки підписи в акті визначення та погодження меж земельної ділянки вчинені не нею. У зв`язку з цим позивач, посилаючись на норми чинного законодавства, що регулюють земельні відносини, просила визнати державний акт на право власності недійсним та скасувати його державну реєстрацію, оскільки вона позбавлена можливості приватизувати належну їй земельну ділянку, а іншого способу захисту порушеного права не існує.

Від відповідача надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання позовні вимоги не визнала. Пояснила, що після отримання в дар 1/2 частини будинку позивач набула право на постійне користування земельною ділянком площею 0,25 га, а також продовжує користуватися земельною ділянкою площею 0,11 га, яка була надана їй в користування строком на 1 рік і всього на даний час фактично використовує земельну ділянку 0,36 га. Вказала на те, що після передачі їй земельної ділянки у приватну власність межі земельної ділянки позивача не були порушені, жодних захоплень нею будь-якої частини земельної ділянки позивача допущено не було, адже межі залишилися непорушними, саме такими, які були ще при житті матері позивача ОСОБА_5 . Крім того, в доповненні до заперечення зазначила, що непідписання позивачем акту про визначення та погодження меж земельної ділянки не є підставою для визнання прийнятого рішення про приватизацію незаконним, оскільки погодження меж землекористувачами є допоміжною стадією в процесі приватизації і спрямоване на те, щоб уникнути технічних помилок. За таких обставин відповідач просила в позові відмовити повністю.

У судових засіданнях позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Представник позивача наполягав, що непогодження позивачем меж суміжних земельних ділянок є підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідач та її представник у судових засіданнях проти задоволення позову заперечили, посилаючись на те, що відповідач користується земельною ділянкою у межах, які визначені в державному акті на право приватної власності на землю.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона працювала секретарем сільської ради з 1997 року, а з 2006 року є головою Крутьківської сільської ради. Вказала на те, що документація ведеться вірно. Пояснила, що земельна ділянка площею 0,25 га числилася за батьками позивача - ОСОБА_8 . При первиних обмірах помилилася землевпорядник. За адресою, де існує спір, виїжджала комісія і встановила, що межі земельних ділянок не порушено. Позивачу рекомендували звернутися з заявою про приватизацію земельної ділянки площею

0,36 га.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка працює землевпорядником, показала, що існує спір про розмір земельної ділянки позивача, яка стверджує, що її земельна ділянка повинна бути 0,43 га. Зазначила, що з 1997 року узгоджувальна комісія склала акт про те, що розмір спірної земельної ділянки становить 0,36 га.

Допитана у судовому засіданні свідок Сахно Н.М. показала, що даний спір існує давно. При замірах земельної ділянки в 1992 році ОСОБА_11 , яка працювала землевпорядником, помилилася, так як вона не була фахівцем. Вказала на те, що неодноразово створювались комісії, які виїжджали та переміряли земельні ділянки, але порушень не виявили.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено наступне.

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 травня 1996 року, виданого державним нотаріусом Чорнобаївської державної нотаріальної контори Залізняк Н.Е., спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є позивач та ОСОБА_12 (дочка померлої), які успадкували житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до копії договору дарування частини будинку від 13 грудня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорнобаївського районного нотаріального округу

Бабаком О.В., ОСОБА_6 подарувала, а позивач прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Таким чином позивач є єдиним власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією довідки Крутьківської сільської ради народних депутатів від 3 березня

1998 року № 25 відповідно до погосподарської книги № 3 номер НОМЕР_2 за ОСОБА_5 в 1991 році рахувалося 0,25 га, згідно з переобміром 1992 року - 0,42 га, 1993-1995 роках - 0,43 га (а.с. 8).

Згідно з копією рішення Крутьківської сільської ради народних депутатів від 20 травня 1996 року за заявою позивача вирішено відкрити погосподарський номер, залишити в користуванні 0,125 га згідно зі ст. 67 ЗК України для обслуговування 1/2 частини будинку та згідно зі ст. 73 ЗК України 0,18 га в тимчасове користування; за заявою ОСОБА_6 вирішено згідно зі ст. 67 ЗК України залишити земельну ділянку 0,125 га для обслуговування 1/2 частини будинку (а.с. 9).

Отже, посилаючись на вказане вище рішення, позивач стверджувала, що розмір належної їй земельної ділянки становить 0,43 га (0,125 + 0,18 + 0,125).

Відповідач є суміжним з позивачем землекористувачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,9116 га, розташованої в с. Крутьки, Чорнобаївського району Черкаської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 18 листопада 2008 року серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 13).

Вказаний спірний державний акт на право власності на земельну ділянку видано на підставі рішення Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 12 червня 2008 року № 21-8.

Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК УРСР (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин)при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ЗК УРСР (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин)розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України (в діючій редакції) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Разом з тим ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд лише сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 81, 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодесом випадках.

Проте позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її права на земельну ділянку, а саме не доведено, що саме відповідачем, як суміжним землекористувачем, порушено межі належної їй земельної ділянки.

Разом з тим з копії акту від 15 серпня 1997 року складеного головою Крутьківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Сахно Н. М ., землевпорядником Величко О.Л. та в присутності землекористувачів ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (відповідач), ОСОБА_15 вбачається, що після переобміру розмір земельної ділянки позивача становить 0,36 га (т. 1 а.с. 75).

Крім того, відповідно до копії листа сільського голови Крутьківської сільської ради Чорнобаївсбкого району Черкаської області Сахно Н.М. (т. 2 а.с. 99 на звороті) спірне питання виникло через помилку в обмірі в 1992 році під час інвентаризації земель, землевпорядник сільської ради перемножила не метрівки на 2, а метри в чому і була помилка. Фактична площа земельної ділянки не змінилася. В результаті переобміру площа спірної земельної ділянки фактично становить 0,36 га.

Доводи представника позивача про те, що непогодження меж суміжних ділянок є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку сприймаються судом критично, оскільки Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/1039/15-ц, у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є "погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами". Із цього, зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Таке погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Таким чином, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, а відтак саме по собі не підписання суміжним користувачем акту погодження меж чи відсутність такого акту не може бути безумовною підставою для скасування державного акту.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись. ст.ст. 259, 263-265ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Повне рішення суду складено 24 червня 2019 року.

Суддя В.В. Чубай