Єдиний унікальний номер 219/5920/17 Номер провадження 22-ц/804/1019/19
Головуючий в І інстанції - Дубовик Р.Є. Єдиний унікальний номер 219/5920/17
Доповідач - Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1019/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М.,Тимченко О.О.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року цивільну справу № 219/5920/17 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку (головуючий у 1 інстанції суддя Дубовик Р.Є., повний текст рішення складено 22 грудня 2018 року)

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» (попередня назва - ПАТ «Укрзалізниця») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якій під час розгляду справи уточнювала. В обґрунтування вимог зазначала, що 25.06.2005 року об 00 годині 10 хвилин, під час виконання маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під`їзної колії на п`яту колію станції Часів-Яр, стався нещасний випадок під час якого був смертельно травмований маневровим поїздом ОСОБА_3 , якій був її чоловіком та батьком малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок чого їм завдано матеріальну та моральну шкоду.

Посилаючись на положення статей 1187, 1200, 1202 ЦК України, просила стягнути з відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки на її користь та на користь її сина для відшкодування моральної шкоди завданої загибеллю її чоловіка та батька дитини по 250 000 грн. кожному.

Крім того, оскільки на момент смерті ОСОБА_3 , вони с сином мали право на одержання від нього утримання, то просила стягнути з відповідача на її користь та на користь її неповнолітнього сина для відшкодування матеріальної шкоди за період з 01.06.2014 року по 30.10.2018 року по 6138,25 грн. кожному. Зобов`язати відповідача сплачувати на користь позивача щомісячно грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення її неповнолітнім сином чотирнадцяти років, починаючи з 01.11.2018 року. Зобов`язати відповідача сплачувати на її користь та користь її неповнолітнього сина щомісяця грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, починаючи з 01.11.2018 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13 березня 2019 року та додаткового рішення від 13 березня 2019 року) позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , в рахунок відшкодування завданої шкоди за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року по 5 139 грн. 00 коп. кожному, а всього 10 278 грн. 00 коп. Стягувати з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування шкоди по 142 грн.75 коп. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім ОСОБА_2 14 років, тобто до 12 травня 2019 року. Стягувати з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього ОСОБА_2 , у рахунок відшкодування шкоди по 142 грн.75 коп. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року та до досягнення малолітнім ОСОБА_2 18 років, тобто до 12 травня 2023 року. Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого 200 000 грн. - по 100 000 грн. кожному. Вирішено питання про розподіл судових витрат, стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у загальному розмірі 871 грн.92 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог зазначає, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем по справі. Нещасний випадок стався у 2005 році за участю ДП «Донецька залізниця», яка як юридична особа не припинила свою діяльність. ПАТ «Укрзалізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, що розташовані на окупованих територіях, тому належним відповідачем у справі є саме ДП «Донецька залізниця».

Крім того, зазначає, що відсутні правові підстави для нарахування щомісячних виплат, які передбачені ч.1 ст.1200 ЦК України на користь ОСОБА_1 , оскільки відсутні дані, що вона є непрацездатною особою. Також вважає, що розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи те, що згідно висновку акту №1 від 29 липня 2005 року провини працівників залізничного транспорту немає, потерпілий порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті.

Позивач надала заперечення на апеляційну скаргу, згідно якого просить залишити рішення суду першої інстанції - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що згідно статуту ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою КМУ від 02 вересня 2015 року№735, товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Крім того, станція Часів Яр підпорядкована станції Краматорськ, яка є структурним підрозділом служби перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а майно станції Часів Яр закріплене за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації. Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам виваженості та справедливості. Крім того, зазначає, що на час подання апеляційної скарги оскаржуване рішення було виконане відповідачем у повному обсязі, тому вважає, що останній фактично погодився з рішенням суду та відмовився від апеляційної скарги.

Позивач у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.367 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, якій підлягав застосуванню.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2005 року об 00 годині 10 хвилин, під час виконання маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під`їзної колії на п`яту колію станції Часів-Яр, стався нещасний випадок під час якого був смертельно травмований маневровим поїздом ОСОБА_3 , якій був чоловіком ОСОБА_1 та батьком малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 09.10.2004 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.05.2005 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25.06.2005 року.

За результатами розслідування комісією ДП «Донецька залізниця» у складі начальник станції Часів Яр Донецької залізниці Залісний О.В., заступник начальника станції ОСОБА_4 та голови КП Стесенко В.М. складено акт № 1 службового розслідування обставин нещасного випаду невиробничого характеру на залізничному транспорті України від 29.07.2005 року.

Зі змісту складеного акту вбачається, що 25.06.2005 року о 00 годині 10 хвилин на п`ятій колії станції Часів Яр під час здійснення маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під`їзної колії на п`яту колію станції Часів Яр ОСОБА_3 , у порушення пунктів 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, намагався перейти колію у безпосередній близькості від маневрового складу. Внаслідок чого стався нещасний випадок під час якого останній був смертельно травмований маневровим поїздом.

Згідно висновку Артемівського відділення судової медичної експертизи № 187 від 27.07.2005 року констатовано смерть потерпілого через гостру крововтрату, яка виникла внаслідок травматичного розтрощення тазу з пошкодженням кровоносних судин. Відповідно до довідки Артемівського відділення СМЕ від 01.07.2005 року, на час смерті ОСОБА_3 був тверезий, етиловий спирт у його крові під час судово-токсикологічного дослідження не виявлено.

Відповідно до довідок ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 09 від 15.01.2018 року та № 103 від 28.02.2018 року, ОСОБА_3 станом на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), обіймав посаду учня обпалювача на печах дільниці дроблення, помелу, пресування цеху № 4 з виробництва вогнетривів ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат». За період з червня 2004 року по червень 2005 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі: червень 2004 року - 356,23 грн., липень 2004 року - 391,86 грн., серпень 2004 року - 307,39 грн., вересень 2004 року - 367,49 грн., жовтень 2004 року - 507,15 грн., листопад 2004 року - 369,51 грн., грудень 2004 року - 318,67 грн., січень 2005 року - 360,53 грн., лютий 2005 року - 380,88 грн., березень 2005 року - 402,90 грн., квітень 2005 року - 462,63 грн., травень 2005 року - 246,50 грн., червень 2005 року - 667,25 грн.

Згідно акту ТОВ «Квартал М Часів Яр» від 10.01.2018 року ОСОБА_3 з 16.03.2005 року по 25.06.2005 року проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 16.03.2005 року по 29.10.2014 року зареєстровані позивач та її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою № 179 від 10.01.2018 року.

Як убачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_4 станом на день смерті чоловіка ОСОБА_1 працювала вчителем початкових класів Часів-Ярської спеціальної школи-інтернату. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків, сформованих 14.09.2018 року Бахмутською ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій області остання отримала у третьому кварталі 2005 року нецільову благодійну допомогу від ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в розмірі 370,68 грн., та інших доходів за період другий - четвертий квартал 2005 року отримувала.

Позивач перебуває на обліку в Артемівському (нині - Бахмутсько-Лиманському) об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію в разі втрати годувальника з 01.09.2015 року по 31.05.2023 року, що підтверджується копіями довідки № 1657 від 05.04.2016 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформованих 17.09.2018 року.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

За таких обставин, задовольняючі позовні вимоги частково суд першої інстанції, виходив з того, що факт завдання позивачу та її малолітньому сину матеріальної та моральної шкоди є внаслідок смерті її чоловіка та батька дитини є доведеним. Та, оскільки на час розгляду справи майно станції Часів Яр закріплене за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання, то шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку повинна бути відшкодована саме ПАТ «Укрзалізниця».

Проте з таким висновком суду не можна погодитися у повному обсязі, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну та моральну шкоду передбачені нормами статті 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини.

Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами бойової техніки, зокрема багатофункціонального тягача легкого броньованого, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» надано роз`яснення, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

З матеріалів справи убачається, що на час нещасного випадку (25.06.2005 року), тобто на час виникнення спірних правовідносин, володільцем джерела підвищеної небезпеки яким завдана шкода була ДП «Донецька залізниця».

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» () знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває в стані припинення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Українська залізниця» () знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тверська,5, відокремленим підрозділом якої, зокрема, є регіональна філії «Донецька залізниця» (), яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22.

Положеннями частини першої статті 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до положень статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру не внесено, ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що володільцем джерела підвищеної небезпеки, на час виникнення спірних правовідносин, є ДП «Донецька залізниця», яка має статус юридичної особи, та яка відповідно до ст.1187 ЦК України повинна нести відповідальність по відшкодуванню шкоди завданої позивачу джерелом підвищеної небезпеки, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Апеляційний суд не приймає до уваги заперечення позивача на апеляційну скаргу, що на час розгляду справи майно станції Часів Яр закріплене за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації, оскільки останній факт не підтверджує перехід до ПАТ «Укрзалізниця» зобов`язань по відшкодуванню шкоди у спірних правовідносинах, які виникли між позивачем та ДП «Донецька залізниця» у 2005 році.

Зі статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.

У пункті 1 частини другої 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.

Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Установивши, що ДП «Донецька залізниця» не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що його майно не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги та доходить висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов`язків до ПАТ «Українська залізниця» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції на території України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 236/2729/17, якій відповідно до ст.. 263 ЦПК України повинен враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права.

Вирішуючи справи по суті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями ч.4 та ч.5 ст. 12 ЦПК України кожна сторонам несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє в реалізації ними прав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючі провадження по справі.

Проте з матеріалів справи убачається, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 жовтня 2017 року було замінено первісного відповідача ПАТ «Укрзалізниця» на належного відповідача ДП «Донецька залізниця» в особі ліквідаційної комісії. Однак ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 травня 2018 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 та замінено відповідача ДП «Донецька залізниця» в особі ліквідаційної комісії на належного відповідача ПАТ «Укрзалізниця». Тобто позивач заперечує проти заміни сторони та залучення до участі у справі ДП «Донецька залізниця» в особі ліквідаційної комісії в якості співвідповідача. Справа розглянута судом першої інстанції без участі ДП «Донецька залізниця», як сторони у справі, залучення якої до участі у справі не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.

За таких обставин АТ «Українська залізниця» ні є належним відповідачем по справі, та у задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено з цих підстав.

Разом із тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належних учасників справи, тому його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушене

Апеляційний суд не приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо недотримання скаржником строку на апеляційне оскарження оскільки відповідно до ст. 354 ЦПК України, питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вирішено та ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 квітня 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження.

Доводи позивача щодо виконання рішення суду відповідачем апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст.. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленою законом.

З матеріалів справи убачається, що рішення суду першої інстанції набрало законної сили та судом апеляційної інстанції строк на апеляційне оскарження було поновлено. Тому належне виконання відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Решта доводів апеляційних скарг щодо розміру моральної шкоди та відсутності у ОСОБА_1 права на щомісячні виплати, не мають правового значення, так як позов заявлено до неналежного відповідача.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач звільнений від сплати судового збору як особа, що подала позов про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, вважає за необхідне компенсувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7776,23 грн. за рахунок держави.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку - відмовити.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» за подачу апеляційної скарги в розмірі 7776 грн. 23 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

О.О.Тимченко

Повний текст постанови складений 25 червня 2019 року

Суддя-доповідач В.В. Папоян