Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 306/2235/16-ц

провадження № 61-924св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Лесько А. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Свалявська міська рада, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року у складі суддів: Кожух О. А., Джуги С. Д., Куштана Б. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Свалявської міської ради, ОСОБА_2 про скасування наказу щодо приватизації квартири та визнання права власності на квартиру, зобов`язання передати майно.

Позов мотивовано тим, що вона є інвалідом першої групи з дитинства. З моменту народження (ІНФОРМАЦІЯ_2 року) вона проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на умовах найму у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала до житлового фонду закритого акціонерного товариства «Свалявський лісокомбінат» (далі - ЗАТ «Свалявський лісокомбінат»). Зазначала, що її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя вказану квартиру не приватизувала. Чоловіку матері - ОСОБА_2 , наказом ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» № 67 від 10 листопада 2003 року було надано у приватну власність дану квартиру в цілому.

Такий наказ вважає незаконним, оскільки він порушує її право на приватизацію спірної квартири, у якій вона проживала з народження, та на момент прийняття наказу це житло було зареєстрованим місцем її проживання. Відповідач не мав правових підстав для одноосібної приватизації та здійснив її на підставі фіктивної довідки від 10 листопада 2003 рок № 365 про те, що він зареєстрований у квартирі один та займає це житло на умовах найму із 11 червня 1996 року.

Посилаючись на вказані обставини, просила скасувати наказ ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» № 67 від 10 листопада 2003 року; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати Свалявську міську раду передати у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду від 02 березня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано частково наказ розпорядчого директора ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» ОСОБА_5 № 67 від 10 листопада 2003 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на день винесення ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» наказу про приватизацію спірної квартири за відповідачем, ОСОБА_1 була зареєстрована у квартирі, отже мала право на приватизацію даної квартири. Оскільки в даний час процес приватизації спірної квартири відповідачем ОСОБА_2 не завершений, реального поділу квартири позивач не вимагає, суд дійшов висновку про визнання права власності на Ѕ частку даної квартири за ОСОБА_1

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року рішення Свалявського районного суду від 02 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Наказ ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» № 67 від 10 листопада 2003 року «Про приватизацію державного житлового фонду» визнано незаконним та скасовано. У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 відмовлено. В решті рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що на момент прийняття оспорюваного наказу № 67 від 10 листопада 2003 року, квартира АДРЕСА_1 була зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , у зв`язку з чим такий наказ про передачу одноосібно ОСОБА_2 у приватну власність квартири є незаконним, таким чином, позовна вимога про скасування зазначеного наказу підлягає задоволенню, а висновок місцевого суду про часткове скасування такого наказу є помилковим.

При припиненні ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» спірна квартира не була передана у комунальну власність Свалявської міської ради Закарпатської області, відповідачем не було завершено приватизацію житла, тому відсутні підстави для визнання за позивачем права вланості на спірну квартиру та зобов`язання Свалявську міську раду передати спірну квартиру у власність ОСОБА_1 .

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції безпідставно було відхилено клопотання про прийняття, огляд та дослідження як доказу архівної довідки Свалявського лісокомбінату про виділення діду позивача - ОСОБА_6 спірної квартири. Також судом не враховано, що після ліквідації ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» 30 червня 2009 року спірна квартира є власністю держави, підлягала передачі на баланс Свалявської міської ради, тому судом першої інстанції було правомірно визнано за позивачем право власності на Ѕ частину квартири.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи з дитинства. З моменту народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, вона проживала разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 на умовах найму у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала до житлового фонду ЗАТ «Свалявський лісокомбінат».

Мати позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя вказану квартиру не приватизувала.

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 із 09 березня 1996 року.

Рішенням виконавчого комітету Свалявської міської ради від 13 вересня 2001 року № 307 було призначено ОСОБА_3 піклувальником над неповнолітньою племінницею ОСОБА_1 .

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2002 року позов прокурора Свалявського району Закарпатської області було задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у проведенні опису майна та користуванні квартирою АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_1 та її піклувальнику ОСОБА_3

Спірна квартира була зареєстрована місцем проживання ОСОБА_1 із 21 серпня 2003 року.

Згідно довідки № 365 від 10 листопада 2003 року ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі один та із 11 червня 1996 року займає на умовах найму квартиру, яка належить до житлового фонду ЗАТ «Свалявський лісокомбінат».

Того ж дня наказом ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» № 67 від 10 листопада 2003 року було передано одноосібно ОСОБА_2 у приватну власність дану квартиру в цілому.

Сторонами визнано ту обставину, що ОСОБА_2 оспорюваний наказ № 67 від 10 листопада 2003 року не реалізовано, спірну квартиру не приватизовано і право власності на це нерухоме майно не зареєстровано, що підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» припинено, про що 30 червня 2009 року здійснено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До державного житлового фонду, який підлягав приватизації на користь громадян України, відносився житловий фонд місцевих рад та житловий фонд, який знаходився у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, крім кімнат у гуртожитках (частина друга статті 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного наказу).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, встановивши, що на момент прийняття оспорюваного наказу № 67 від 10 листопада 2003 року, квартира АДРЕСА_1 була зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно виходив із того, що наказ про передачу одноосібно ОСОБА_2 у приватну власність квартири є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки прийнято без врахування норм чинного законодавства і порушує право позивача на отримання житла у власність.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад

Установлено, що при припиненні ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» спірна квартира не була передана у комунальну власність Свалявської міської ради, тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання права власності на частину спірної квартири за ОСОБА_1 та зобов`язання Свалявської міської ради передати спірну квартиру у власність ОСОБА_1

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не досліджено всі обставини справи та не надано їм належної правової оцінки, а саме обставини, що квартира є державною власністю не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції дослідив всі матеріали справи відносно статусу спірного нерухомого майна та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, без порушення норм процесуального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, правильно застосувавши норми матеріального права.

Посилання у касаційній скарзі на те, що спірну квартиру було виділено дідусеві позивача ОСОБА_6 у 1981 році не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відмовляючи у задоволенні клопотання про приєднання вказаних доказів до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що вони не мають правового значення для визнання недійсним оспорюваного наказу ЗАТ «Свалявський лісокомбінат» № 67 від 10 листопада 2003 року.

В частині відмови позивачу у визнанні за нею права власності на спірну квартиру, апеляційний суд правильно виходив із того, що вирішення цього питання не відноситься до компетенції суду, а може бути реалізовано позивачем за певною процедурою.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

А. О. Лесько