ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року

м. Харків

справа № 644/4503/18

провадження № 22-ц/818/2820/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа: приватний нотаріус ХМНО Шевцов Сергій Олександрович,

третя особа: ОСОБА_4 ,

третя особа: ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Шевцов Сергій Олександрович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору міни удаваним, про переведення прав та обов`язків покупця, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року в складі судді Бугера О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус ХМНО Шевцов Сергій Олександрович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору міни удаваним, про переведення прав та обов`язків покупця.

Позов мотивовано тим, що він є власником 60/400 (тобто ј від 60/100) частин трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину. Ще 60/1200 зазначеної квартири належить йому та 3-м особам, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації. Його право власності на 60/400 та 60/1200 часток зареєстровано у Реєстрі речових прав. Інші 40/100 частин даної квартири належали ОСОБА_2 на підставі договору дарування. У травні 2017 року відповідач усно повідомив його, що має намір продати частку своєї квартири, запропонував скористатись переважним правом покупки частини квартири, вказавши ціну визначену в еквіваленті 11000 доларів США. Він мав намір придбати цю частку та просив запропонувати письмово інших співвласників про намір продати частку квартири та вказати ціну та інші умови, на яких він її продає. В подальшому відповідач ОСОБА_2 запропонував відкласти укладання договору купівлі-продажу, у зв`язку з власними питаннями на квітень 2018 року. Письмову заяву про намір продати частку квартири він не направляв жодному із співвласників. Наприкінці 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було розміщено оголошення на Інтернет сайті про продаж частки. 28 березня 2018 року з ініціативи відповідача відбулась зустріч співвласників квартири, де були присутні позивач, см відповідач, дружина позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 В ході перемовин дійшли згоди на продаж частки квартири за ціною 7000 доларів США, було узгоджено питання укладання 30 березня 2018 року попереднього договору купівлі-продажу, умови щодо сплати комунальних послуг, нотаріального посвідчення договору, юридичного супроводу правочину з боку ОСОБА_7 .

Але в обумовлений час відповідач не з`явився, зателефонувавши та повідомивши, що він продав належну йому частку та оформив договір міни. Через деякий час стало відомо, що договір укладений 05.04.2018 року, між відповідачами проведений обмін частки квартири на блендер вартістю 1500 гривень з доплатою у розмірі 183400 гривень Вартість частки була означена 184900 грн., відповідно до звіту про оцінку майна, що еквівалентно 6983,19 доларів США, та що фактично є узгодженою між ним та відповідачем ціною вартості частки квартири. Вважав, що даний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений з метою приховати інший правочин, отже є удаваним правочином, а саме вчинений для приховання договору купівлі-продажу, а права покупця за даним договором повинні перейти до позивача. На підтвердження удаваності укладеного правочину свідчить те, що відповідач неодноразово повідомляв його про намір продати частку квартири, а після укладення договору міни повідомив саме про продаж, також фактично відбувся не обмін, а купівля-продаж, оскільки вартість майна що обмінювалось явно не є співмірною та містить значну суму доплати, при цьому сам позивач мав реальну можливість задовольнити інтерес позивача шляхом обміну на блендер, оскільки він не є рідкою річчю та є у вільному продажу. Наполягав на тому, що уклавши усну домовленість про продаж частки квартири, порушив переважне право позивача перед іншими особами на купівлю та уклав договір міни для приховання договору купівлі-продажу. Посилаючись на вимоги статей 235,361,362,715,716 ЦК України, вважав, що відповідач ОСОБА_2 грубо порушив його права спільної часткової власності, а саме переважне право купівлі-продажу частки квартири.

В зв`язку з цим просив визнати Договір міни, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за №592, удаваним правочином; перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за вищевказаним Договором міни.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він перебував нібито в обумовлений час та в обумовленому місці з метою складання попереднього договору. Не було погодження дати 28.03.2018 року про оформлення попереднього договору купівлі-продажу 40/100 часток, не було згоди й на оформлення попереднього договору 30.03.2018 року. Коли позивач дізнався з першого дня травня 2017 року про існування наміру відповідача продати свою частку, одразу повідомив, що коштів у нього взагалі немає. Тобто, сам позивач визнає, що йому було відомо протягом 11 місяців про намір відповідача продати частку квартири, сам позивач будь-яких дій, спрямованих на придбання частки не вчинив. Звертав увагу на те, що договір міни передбачає можливість обміну товаром більшої вартості із доплатою. Підстави визнання договору недійсним визначені у статті 215 ЦК України, відсутні.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. Посилалась на те, що зі слів самого відповідача ОСОБА_2 їй відомо, що позивач з першого дня травня 2017 року, з дня повідомлення його відповідачем про намір продати частку квартири, відповів йому, що коштів у нього немає взагалі. Доказів перебування позивача нібито в обумовлений час та в обумовленому місці з метою укладання попереднього договору не надано. Протягом 11 місяців позивач не вжив жодних заходів на придбання частки квартири. Договір міни передбачає можливість обміну товаром більшої вартості із доплатою Зміст уколеного правочину не повинен суперечити вимогам статті 203 ЦК України. У даному випадку договір міни повністю відповідає цим вимогам. Також зазначила, що вона не має іншого житла для проживання, місце її реєстрації це будинок, який вона отримала у спадок від батька, у цьому будинку ніхто не проживав, його неодноразово обкрадено, частково зруйновано, відсутні опалення, електроенергія, він знаходиться у непридатному для проживання стані.

Позивачем було подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 на обґрунтування якого зазначено, що відповідачем не спростовано твердження та аргументи позову, саме на відповідача, як на власника частки покладається обов`язок повідомити всіх співвласників про намір продати свою частку в силу статті 362 ЦК України, та встановлює певний порядок повідомлення, який здійснюється не за власним бажанням, а в силу законодавчого припису. Будь-яких доказів на спростування викладених в позові обставин відповідач до свого відзиву не надав, лише навів твердження про відсутність доказів з боку позивача. Просив задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у присутності її представника.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 позов підтримала, просила його задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримав, просив про його задоволення.

Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шевцов С.О. до суду не з`явився, про час та дату розгляду справи був належним чином повідомлений,причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року позов задоволено повністю.

Визнано Договір міни укладений 05.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за № 592, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу.

Переведено на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця за Договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 592.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2568 гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 184900 гривень, що були внесені ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 1 від 04.03.2019 року на депозитний рахунок 6674, одержувач ТУ ДСА України в Харківській області, код отримувача 26281249, код банку отримувача 820172, банк отримувача Держказначейська служба України, м. Київ, з призначенням платежу за подачу позовної заяви ОСОБА_1 до з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. по справі № 644/4503/18.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем у суді першої інстанції не доведено, а судом у рішенні не зазначено докази, на підставі яких суд дійшов висновку що саме у момент укладання Договору міни 40/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 від 05.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у сторін був намір укласти Договір купівлі-продажу. Навпаки у пункті 14 вищевказаного Договору міни від 05.04.2018 року сторони вказують, що розуміють правову природу цього правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладанні цього договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, договір укладається сторонами у відповідності зі справжністю волі.

Крім того, зі змісту рішення вбачається, що суд не встановив дійсну ціну укладеної між сторонами угоди, яка була визначена ними та складалася з визначеної індивідуальними родовими ознаками речі - бленд еру та певної суми доплати.

Натомість суд, при постановленні рішення виходив лише з оціночної вартості 40/100 часток у праві власності на квартиру про що і вказав у резолютивній частині рішення.

Сама по собі вказана до стягнення грошова сума у розмірі 184900 гривень, яка складається з оціночної вартості блендера - 1500 гривень та розміру доплати в сумі 183400 гривень не являється ціною даної угоди - Договору міни від 05 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2008 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Нікуліною О.М. та зареєстрованому в реєстрі під №2-1961, на праві власності належить 60/400 частин ( тобто ј частка від 60/100 частин) квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини квартири від 12 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Середенко Н.В. та зареєстрованого в реєстрі під №172, належить 40/100 частин цієї квартири.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 06 червня 2018 року право власності на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано:

-на 40/100 частки 22 травня 2008 року за ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 23 квітня 2008 року;

-на 60/400 частки 04 серпня 2008 року за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2008 року;

-на 60/1200 частки 04 серпня 2008 року за ОСОБА_5 ;

-на 60/1200 частки 04 серпня 2008 року за ОСОБА_1

-на 60/1200 частки 04 серпня 2008 року за ОСОБА_4

05 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 було укладено договір міни, згідно умов якого ОСОБА_2 обміняв належні йому 40/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , з відповідною часткою місць спільного користування, на належний на праві власності ОСОБА_3 блендер Bosch MSM97160RU.

Відповідно до п.п.4-6 договору міни за домовленістю сторін визначено вартість частки квартири у розмірі 184900грн.; згідно до Звіту про оцінку майна від 28 березня 2018 року №2814036_28032018_992 визначено вартість блендера в 1500 грн., визначенео розмір доплати в сумі 183400грн., яка повністю сплачена ОСОБА_3 ОСОБА_2 ..

Згідно п.14. цього договору сторонами зазначено, що вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої обов`язки за договором, при укладання цього договору відсутній будь-який обман, приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого примусу та психологічного тиску, цей правочин не приховує інших правочин. Договір містить підписи сторін, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., зареєстрований в реєстрі за №592.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що даний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків та укладений з метою приховати інший правочин, отже є удаваним правочином, а саме вчинений для приховання договору купівлі-продажу, а права покупця за даним договором повинні перейти до нього.

Положенням статті 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно роз`яснень, які містять в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Отже, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Як свідчать матеріали справи протягом року сторони декілька разів висловлювали свої наміри продажу частки квартири, відповідач в ході розгляду справи не заперечував проти того, що він мав намір продати частку квартири спочатку за 11000 доларів США, потім за 7000 доларів США. Також відповідач та свідок ОСОБА_11 суду пояснювали, що перемовини із позивачем та його дружиною та тестем затягнулись, вони намагались значно зменшити вартість частки, та укладаючи угоду міни вони мали намір уникнути питання отримання згоди співвласників, оскільки за умовами даного договору цього не потрібно. Також з показів свідка ОСОБА_11 . відомо, що відповідач ОСОБА_3 висловлювання бажання саме придбати нерухомість, враховуючи поведінку позивача та його родичів вирішили саме укласти договір міни з доплатою на відповідну частку квартири. Про спрямованість волі сторін на укладання саме договору купівлі-продажу частки квартири свідчить й незначна вартість блендеру, на який проведено обмін частки квартири, по відношенню до загальної вартості частки, а саме 1500 гривень визначено вартість блендеру, а вартість частки квартири у розмірі 184900 гривень, тобто розмір доплати склав 99% від загальної суми вартості частки. Також, в ході розгляду справи ані відповідач ОСОБА_2 , ані його дружина свідок ОСОБА_11 не змогли надати пояснення з приводу особливостей обміняного товару блендеру, причину неможливості придбати даний товар в магазині, окрім того, при укладанні договорі міни нотаріусом було зазначено іншу марку блендеру, а сторонами не звернуто увагу на допущену описку. Також повідомляли про те, що станом на день розгляду справи блендер вже зламаний та вони ним не користуються. Тобто, судом встановлено, що воля сторін у договорі міни фактично була спрямована на купівлю-продаж частки квартири.

Викладені обставини свідчать, що 05 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 фактично було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 продав належні йому 40/100 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , а тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання договору міни від 05 квітня 2018 року удаваним.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості.

Згідно вимог ст.716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ч.1 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

При цьому, відповідно до вимог ст.659 ЦК України, продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Міна є різновидом договору купівлі-продажу та на відносини міни поширюються загальні правила про купівлю-продаж про суб`єктний склад і форму даного договору. Кваліфікуючими ознаками, на підставі яких здійснено розмежування видів купівлі-продажу, є особливості товару, правовий статус сторін, мета купівлі товару, спосіб виконання договору та еквівалент розрахунку за товар, який відчужується. При цьому, необхідно враховувати еквівалентний характер звичайного товарообміну при договорі міни. Також, кожна із сторін цього договору одночасно виступає і продавцем (щодо товару, який вона зобов`язується передати іншій стороні), і покупцем (щодо товару, який вона зобов`язується прийняти в обмін). Наведене визначення договору міни містить вказівку на його суттєву ознаку, що є характерною з усіх видів купівлі-продажу лише для даного договору - вартість товару не може сплачуватись у грошовому еквіваленті.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 715 ЦК України, у разі нерівноцінності майна, що підлягає обміну, допускається укладення договору міни з умовою про доплату певної суми за товар вищої вартості, який обмінюється на товар меншої вартості.

Статтею 362 ЦК України передбачено переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Так, згідно положень ч.ч.1-4 цієї статті у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Матеріали справи не містять доказів щодо письмового повідомлення позивача, як співвласника спірної квартири, про намір ОСОБА_2 продати свою частку спірної квартири із зазначенням в ньому умов на яких він її продає.

Факт не повідомлення позивача ОСОБА_2 також не спростовано.

Оскільки при укладанні договору купівлі-продажу 05 квітня 2018 року сторонами не було дотримано вимоги ст.362 ЦК України, наявні підстави для переведення на позивача прав та обов`язків покупця.

При цьому, як свідчать матеріали справи 04 березня19 року ОСОБА_1 було внесена грошова сума в розмірі 184900грн на депозитний рахунок, що підтверджується квитанцією. Зазначена сума відповідає розміру вартості частки квартири, яка була визначена при укладанні договору, а тому підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_2 , як на користь продавця.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суд, яке ухвалене з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 12 червня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко