Справа № 603/104/19
Провадження №2/603/162/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

секретаря судового засідання - Бішко І.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

про зміну розміру і способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.01.2017 року рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області, вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в позові зазначає, що підставою її звернення до суду з позовом про зміну розміру стягнення аліментів є те, що її дочка ОСОБА_3 часто хворіє на гострі респіраторні захворювання і в неї діагностовано захворювання опорно-рухового апарату, нирок.

Також, позивач в позовній заяві щодо зміни способу стягнення аліментів, зазначає, що їй стало відомо про те, що відповідач офіційно працевлаштований, має постійне місце роботи та отримує заробітну плату в ПП «Бучачагрохлібпром» є здоровою працездатною особою, що надає йому можливість сплачувати аліменти на утримання дочки, в зв`язку з чим просить змінити спосіб стягненн аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів його заробітку (доходу).

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

22.02.2019 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила змінити розмір аліментів, визначених рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.01.2017 року та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2027 грн. але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до повноліття дитини.

Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І .М. від 28.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

28.03.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче засідання по даній цивільній справі відкладено з підстав зазначених в п.3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України.

11.04.2019 року позивач подала до суду заяву про зміну позовних вимог де просила змінити розмір і спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з доходу відповідача, а саме стягувати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дочкою повноліття.

17.04.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче засідання по даній цивільній справі відкладено з підстав зазначених в п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України.

07.05.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче засідання по даній цивільній справі відкладено з підстав зазначених в п.3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України.

21.05.2019 року представником відповідача до суду направлено відзив на позовну заяву про стягнення аліментів в якому просить позов задовольнити частково та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття.

22.05.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження по даній цивільній справі продовжено з підстав зазначених в ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 196 ЦПК України.

12.06.2019 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд справи не з`явилась, відповіді на відзив суду не направила, проте подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, представником відповідача подана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача та відповідача, позовні вимоги визнають частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності позивача, відповідача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, розглянувши подані позивачем письмові документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті та ознайомившись із запереченнями відповідача, викладеними представником відповідача в відзиві на позовну заяву, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/484/16-ц від 12.01.2017 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі 800 грн. на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 800 грн. на утримання сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісяця, починаючи з 25.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області 603/484/16-ц від 21.02.2019 року змінено рішення Монастириського районного суду Тернопільської області 603/484/16-ц від 12.01.2017 року за нововиявленими обставинами, а саме у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 у розмірі 800 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття - відмовлено.

Підставою звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів є те, що позивач не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дочки так як ОСОБА_3 часто хворіє і позивач не має змоги оплатити повністю у разі потреби її лікування. З огляду на те, що відповідач працює помічником головного інженера в ТзОВ «Бучачагрохлібпром», що підтверджується довідкою про доходи виданою ТзОВ «Бучачагрохлібпром» від 08.04.2019 року за №57, просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню.

Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача яка буде стягуватися як аліменти на дитину суд враховує стан здоров`я дитини, яка часто хворіє, відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів, його матеріальне становище (відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату); відсутність даних про: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Окрім зазначеного, суд у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 182 СК України враховує відсутність даних про витрати позивача на лікування дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи вищевказані обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти, а також те, що відповідач погоджується на стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), і який на даний час буде вищим за встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, та визначає 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

Стосовно вимоги позивача щодо стягнення аліментів не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено два поняття розміру аліментів «мінімальний гарантований розмір аліментів» і «мінімальний рекомендований розмір аліментів». Мінімальний гарантований розмір аліментів, власне, і є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність «мінімуму достатку», який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Отже, з огляду на те, що позивач просить стягувати аліменти в частці від заробітку (доходу), а не в твердій грошовій сумі, вимога про стягнення аліментів в розмірі не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку задоволенню не підлягає.

VІ. Судові витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.

Отже, з відповідача - ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 282 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 182, 183, 192 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Змінити призначений за рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 12.01.2017 року по справі №603/484/16-ц розмір (спосіб стягнення) аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дитини: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 800 грн. на дитину щомісяця, починаючи з 25.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 на дитину щомісяця але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення чи ухвалення рішення за відсутності учасників справи або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.07.2019 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого (зареєстрованого) за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Андрусенко Ігор Ярославович, (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №701 від 27.04.2012 року, Ордер серії ТР № 075208), місцезнаходження якого: АДРЕСА_2.

Суддя І. М. Галіян