ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4853/19 Справа № 186/1862/18 Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3061 грн. 50 коп. та витрати на розвиток його здібностей в сумі 7947 грн 50 коп., а всього стягнути 10 109 грн. (а.с.1-2).

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовлено (а.с.62-64).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина в розмірі 7047,50 грн. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів, які надавалися суду та які підтверджують додаткові витати на дитину. Рішення суду в частині стягнення половини витрат на лікування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 3061 грн. 50 коп. позивачем не оскаржується (а.с. 69-71).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 березня 2002 року відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 травня 2006 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовою якої було виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , при цьому зменшено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 з 50% до 33 % з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину (а.с.14).

Згідним рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року у справі № 186/87/18 з відповідача на користь позивачки, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15-16).

Довідкою про доходи ОСОБА_1 №8-ЗП від 24 січня 2019 року встановлено, що загальна сума доходу за період з липня 2018 року по грудень 2018 року за виключенням утримань становить 17982,06 грн. (а.с.46).

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 від 04 червня 2015 року та довідки № 1876 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, професійне захворювання та йому рекомендовано щорічні курси відновлювальної терапії (санаторно-курортне лікування) (а.с.53, 54, 55).

Довідками Першотравенського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 29 січня 2019 року підтверджено, що ОСОБА_2 отримує страхові виплати, за період з липня по грудень 2018 року в розмірі 5440,60 грн. щомісячно, з яких сплачує аліменти на користь позивачки та на користь ОСОБА_6 на утримання доньки (а.с. 47,51,52).

Згідно довідок Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління обслуговування громадян Першотравенського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 отримує пенсію, за період з липня по грудень 2018 року в розмірі 36938,48 грн. З пенсії сплачує аліменти на користь позивачки та на користь ОСОБА_6 на утримання доньки, по 1/6 частині доходу на кожну дитину (а.с. 48,49,50)

Видатковими накладними ТОВ «Комфі Трейд» підтверджується, що позивачка 16 лютого 2018 року придбала смартфон з аксесуарами, вартістю 4 897 грн. та 28 вересня 2018 року - ноутбук вартістю 9 198 грн. (а.с. 6,7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення половини витрат позивачки на придбання смартфону, ноутбука, як витрат на розвиток здібностей дитини, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами в розумінні ст.185 СК України, оскільки вони здійснені добровільно позивачем та є звичайними витратами на дитину і відповідач не зобов`язаний брати участь у їх сплаті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення статті 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто, якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дитини, наприклад музика, то необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини у музичній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь та музичних інструментів, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини.

Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просила стягнути додаткові витрати, на дитину, а саме половину вартості смартфону та ноутбука, як витрат на розвиток здібностей дитини.

Стверджуючи, що ці речі необхідні для розвитку дитини, належних і допустимих доказів на підтвердження потреби дитини в них, позивач не подала. Ці витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: