Постанова

Іменем України

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 712/3273/18

провадження № 61-5120св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчук М. М.,

учасники справи:

позивач - Черкаська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Черкаської міської ради на постанову апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Сіренка Ю. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року Черкаська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків за фактичне користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована наступним.

15 червня 2005 року закрите акціонерне товариство «Агропроммеханізація» відчужило на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення (Д-1, д) загальною площею 355, 9 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Рішенням Черкаської міської ради від 10 червня 2010 року № 5-787 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано відповідачу земельну ділянку по АДРЕСА_1 оренду на 49 років під нежитлове приміщення складу за рахунок земель ЗАТ «Агропроммеханізація».

Пунктом 3 вищевказаного рішення Черкаської міської ради відповідача зобов`язано протягом двох місяців укласти з Черкаською міською радою договір оренди землі та здійснити його державну реєстрацію.

05 липня 2010 року ОСОБА_1 особисто під підпис вручено указане вище рішення від 10 червня 2010 року.

Станом на 03 вересня 2014 року відповідачем не укладено договір оренди землі з Черкаською міською радою і, відповідно, не здійснено його державну реєстрацію.

Черкаською міською радою неодноразово направлялися відповідачу листи-вимоги щодо укладання договору оренди землі та договору про відшкодування збитків (неодержаного доходу).

30 листопада 2017 року відповідач відчужила на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення (Д-1, д) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Станом на 22 грудня 2017 року відповідач не відшкодувала збитки у добровільному порядку.

Посилаючись на вказані обставини, Черкаська міська рада просила суд стягнути з відповідача на її користь суму збитків у розмірі 241 766, 99 грн за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь міського бюджету м. Черкаси збитки за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування у сумі 241 766, 99 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов Черкаської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, не маючи об`єктивних перешкод, договір оренди земельної ділянки не уклала. Бездіяльність ОСОБА_1 щодо вжиття передбачених законом заходів зі своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою призвела до неодержання територіальною громадою доходів. Таким чином, у цьому випадку мають місце (є доведеними) усі чотири елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності, як відшкодування збитків. А отже Черкаській міській раді, як власнику землі, завдано збитки у розмірі 241 766, 99 грн, які підлягають стягненню на підставі положень ЗК України, статті 22 ЦК України та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 2018 року скасовано.

У задоволенні позову Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення збитків за фактичне користування земельною ділянкою відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Враховуючи те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неправильним, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову Черкаської міської ради, оскільки підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки відсутні.

При цьому суд послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року Черкаська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, який правильно застосував до спірних правовідносин норми статті 22 ЦК України, оскільки спір виник з деліктних правовідносин, а саме із договору оренди землі. Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, а відповідач не відшкодував у добровільному порядку збитки за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею.

Протиправність дій відповідача полягає у використанні останньою земельної ділянки без належного оформлення права користування нею, умисному неукладенні договору оренди, ухиленню від сплати за указаним договором коштів, що позбавило позивача як власника землі отримати дохід у вигляді орендної плати. У діях ОСОБА_1 наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності, як відшкодування збитків.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання у касаційній скарзі про необхідність застосування до спірних правовідносин норм, що регулюють деліктні зобов`язання, є помилковими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 червня 2005 року ЗАТ «Агропроммеханізація» відчужило на користь ОСОБА_1 нежитлове приміщення (Д-1, д), загальною площею 355, 9 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Рішенням Черкаської міської ради від 10 червня 2010 № 5-787 «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 » затверджено технічну документацію із землеустрою та надано відповідачу земельну ділянку по АДРЕСА_1 , в оренду на 49 років (без права передачі її в суборенду) площею 2 779 кв. м під нежитлове приміщення складу за рахунок земель ЗАТ «Агропроммеханізація».

Департаментом архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради 07 серпня 2014 року видано наказ № 1066-а, яким надано нежитловому приміщенню (Д-1, д) окрему адресу: АДРЕСА_1.

Пунктом 3 вищевказаного рішення Черкаської міської ради, ОСОБА_1 зобов`язано протягом двох місяців укласти з Черкаською міською радою договір оренди землі та здійснити його державну реєстрацію.

Згідно з Витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до реєстру внесено запис від 19 січня 2012 року № 2001434 про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1

30 листопада 2017 року відповідач відчужила на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення (Д-1, д), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна.

На день вчинення указаного вище договору купівлі-продажу відповідач договір оренди земельної ділянки з позивачем не укладала.

Керуючись Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», Комісією для визначення збитків власникам землі та землекористувачам і втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва в м. Черкаси, було визначено розмір збитків у вигляді неодержаного Черкаською міською радою доходу за час фактичного користування відповідачем земельною ділянкою без договору оренди за період з 01 березня 2015 року по 01 вересня 2017 року, розмір яких склав 241 766, 99 грн.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21 листопада 2017 року № 1192 затверджено акт про визначення збитків власнику землі від 13 вересня 2017 року № 29-2017. Пунктом 2 указаного рішення визначено, що зазначену суму збитків відповідач повинен відшкодувати не пізніше одного місяця після затвердження виконавчим комітетом Черкаської міської ради акту Комісії.

Позивачем направлялись письмові звернення до відповідача щодо необхідності укласти договір оренди землі та договір про відшкодування збитків (неодержаного доходу).

Станом на 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 не відшкодувала збитки у добровільному порядку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до статей 125 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), 182 ЦК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, а відтак відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦКУкраїни).

Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Отже, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки відсутні, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Аналогічний висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справах № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18), № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Встановивши відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки та обрання позивачем неправильного способу захисту порушеного права, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові.

Аргументи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним у позовній заяві, і не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке привело чи могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів і зводяться до незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходяться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін постанови апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року, оскільки судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Черкаської міської радизалишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук