Справа № 461/3891/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/461/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря:Іванової О.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ПАТ «Таскомбанк» Лавріва В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , в якому просив звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором № KF49135 від 15 травня 2008 року в розмірі 38441,98 доларів США, що в еквіваленті становить 901517,60 грн., на квартиру АДРЕСА_6 та комору в підвалі площею 2,0 м. кв . що знаходиться за адресою : АДРЕСА_6 , які належать ОСОБА_3 , а також закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя,

В обґрунтування позову позивач покликався на те, що 15 травня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № KF49135, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 60 000,00 доларів США на термін до 15 травня 2023р. та зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки від 16 травня 2008р., предметом якого є квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 44,6 м. кв. , житловою площею 26,9 м.кв., комора в підвалі площею 2,0 м.кв. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , які належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 29 жовтня 2003 року. Позичальник належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на день подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 38441,98 доларів США, що в еквіваленті становить 901517,60 грн.

23 лютого 2015 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення-вимогу про усунення порушень, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак погашення простроченої заборгованості не було.

В ході розгляду справи сторону позивача замінено з ПАТ «ВіЕс Банк» на АТ «ТАСКОМБАНК».

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 44,6 (сорок чотири цілих шість десятих) м.кв. , житловою площею 26,9 (двадцять шість цілих дев`ять десятих) м.кв., комору в підвалі площею 2,0 (два цілих) м.кв. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (вісім ) , які належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 29 жовтня 2003 року, шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16, 18 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК», від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог АТ «ТАСКОМБАНК», за Кредитним договором № KF49135 від 15.05.2008 року в розмірі 38441,98 доларів США (тридцять вісім тисяч чотириста сорок один дол. США 98 центів), що = 901517,60 грн. (дев`ятсот одна тисяч п`ятсот сімнадцять гривень 60 копійок), (по курсу НБУ станом на 01.04.2015р, становить:1S= 23,451383 грн.).

Закріплено за акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов`язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що суму заборгованості не потрібно встановлювати, а також, що факт наявності заборгованості не заперечується відповідачем. Звертає увагу, що відповідач не був присутнім при розгляді даної справи, в зв`язку з чим не міг заперечити заборгованість. Також скаржник не погоджується із розрахунками заборгованості станом на 1 квітня 2015 року щодо суми заборгованості по кредиту у розмірі 47 548,31 дол. США в наданому суду розрахунку.

Судом не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним місцем проживання відповідача.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року скасувати та відмовити у задоволенні позовної заяви акціонерного товариства «Таскомбанк» у повному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ПАТ «Таскомбанк» Лавріва В.П. на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року зміні на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого був ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №KF49135, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 60 000,00 доларів США на термін до 15травня 2023 року і зобов`язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлені кредитним договором /а.с.8-10/.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, наддав відповідачу кредит на підставі заяв на видачу готівки: № 1362_59 від 16 травня 2008 року(а.с.20), № 1362_82 від 19 травня 2008 року (а.с. 21), № 1362_97 від 21 травня 2008 року, (а.с.22), №1362_73 від 26 травня 2008 року (а.с.23) та № 1383_12 від 27 травня 2008 року (а.с.24).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст.530 ЦК України).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1. ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку - відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №KF49135 від 15травня 2008р., внаслідок чого, станом на 01 квітня 2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 38 441,98 доларів США /а.с.7/.

В забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого був ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_3 16 липня 2008р. було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 44,6 м.кв., житловою площею 26,9 м.кв., комору в підвалі площею 2,0 м.кв. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , які є власністю іпотекодавця /а.с.15-18/.

Згідно п.16 вищевказаного договору іпотеки, звернення стягнення може здійснюватись на підставі рішення суду.

Згідно п.18 зазначеного договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки після звернення на нього стягнення може здійснюватись, зокрема на підставі рішення суду шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також судом встановлено, що ПАТ «ВіЕс Банк» звертався до ОСОБА_3 з вимогами про усунення порушень, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, із застереженням про те, що у випадку невиконання вимоги банку протягом 30 календарних днів з дати одержання зазначеного повідомлення, а також застереження про те, що у разі невиконання вимоги банк вимушений буде стягнути достроково весь кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.25/, однак погашення простроченої заборгованості не було.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Крім того, згідно ст.34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Також, з матеріалів справи видно, що загальними зборами ПАТ «ВіЕс Банк» та АТ «Таскомбанк» 22 травня 2018 року прийнято рішення про приєднання ПАТ «ВіЕс Банк» до АТ «Таскомбанк», тобто правонаступником всіх прав і обов`язків ПАТ «ВіЕс Банк» є АТ «Таскомбанк» /а.с.177-183/.

У той же час, суд першої інстанції помилково відкинув доводи представника третьої особи про те, що предмет іпотеки - квартира за адресою: АДРЕСА_6 , є єдиним місцем проживання відповідача ОСОБА_3 , і що іншого житла у власності остання не має.

Як убачається даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2015 року на праві приватної власності належить ОСОБА_4

Таким чином, єдиним місцем проживання відповідачки ОСОБА_3 є іпотечне майно - квартира за адресою: АДРЕСА_6 , іншого житла у власності остання не має.

Також встановлено, що на час постановлення рішення судом першої інстанції й на даний час продовжує бути чинним Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Таким чином, рішення суду в частині звернення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторійна стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього закону.

Судами встановлено, що кредит ОСОБА_3 був наданий в іноземній валюті на споживчі цілі, що підтверджується самим кредитним договором і не заперечується сторонами, спірне жиле приміщення квартири (предмет іпотеки) за адресою: АДРЕСА_6 , є єдиним нерухомим житловим майном, яке боржник має у власності, та єдиним місцем його постійного проживання, загальна площа квартири 44,6 м. кв, відповідач не є суб`єктом закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а отже, у даному випадку є всі підстави визначені законом України «Про мораторійна стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» для заборони примусового звернення стягнення на предмет іпотеки відносно даного боржника - іпотекодавця.

Тому в резолютивній частині рішення слід зазначити, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_6 , не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторійна стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 грудня 2018 року - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Галицького районного суду м. Львова наступним:

звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_6, загальною площею 44,6 м.кв, житловою площею 26,9 м.кв, комору в підвалі площею 2,0 м.кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на кварти ру від 29 жовтня 2003 року не підлягає на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанов складено 10 червня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.