Справа № 476/821/16-ц
Номер провадження 2/482/103/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року м.Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Баранкевич В.О.

секретарів судових засідань - Андрусенко В.А., Шведової Я.О.,

за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 В ОСОБА_2 , його представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , представника відповідачів ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Єланецька РДА Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 р. позивач ОСОБА_8 звернувся до суду із позовною заявою, підписаною та поданою його представником - ОСОБА_3 , до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Єланецька РДА Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення.

На обґрунтування позову, який в подальшому був уточненим, вказав, що позивач ОСОБА_8 , є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (що знаходиться у АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських приміщень, площею 0, 25 га, земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,14 га.

Позивачу стало відомо, що у його будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), хоча він жодного дозволу на їх проживання не надавав.

До відповідачів позивач звертався через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 з вимогою припинити проживання у належному йому будинку, оскільки позивач та відповідачі не перебувають в родинних стосунках, реєстрація місця проживання яких була проведена незаконно, бо прозивач, як власник майна, на це згоди не давав, не був дотриманий порядок при вселенні, відповідно, у останніх відсутні будь які законні підстави на перебування у ньому.

Відповідачі відмовляються добровільно звільнити будинок, який належить йому, відтак він, як власник, не має можливості користуватися та розпоряджатися своєю приватною власністю.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачі не бажають в добровільному порядку виселятися з належного йому на праві власності будинку, просить суд усунути йому перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення з нього відповідачів ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та стягнути з відповідача ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судові витрати по справі.

Відповідачем ОСОБА_6 було подано зустрічну позовну заяву, якою він просив суд про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування зустрічного позову, позивач за зустрічним та відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 вказав, що 12.10.1999 р. між ним, ОСОБА_6 і ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_6 купив, а ОСОБА_8 продав йому житловий будинок, розташований за адресою: будинок АДРЕСА_2 .

На підтвердження своєї волі, ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 правовстановлюючі документи на вказаний спірний житловий будинок ( свідоцтво про право власності за законом, Державний акт на право власності на землю, реєстраційне посвідчення МБТІ, книжки про сплату комунальних платежів тощо) та копію свого паспорту.

На момент укладення угоди будинок не був під забороною відчуження, арештом, не був предметом застави, та інші особи, які мали б на нього право були відсутні.

В підтвердження дійсних намірів сторін відповідачем було складено розписку на ім`я ОСОБА_6 , згідно якої ОСОБА_8 підтвердив власноручно, що прийняв від нього грошові кошти у розмірі 800 доларів США в якості розрахунку за договором купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку.

З посиланням на те, що при укладанні угоди, сторонами було досягнуто всіх істотних умов необхідних про укладання такого змісту договорів передбачених законодавством ( ціна договору, умов передачі тощо), договір відповідав дійсним намірам та волевиявленню сторін, у відповідності до вимог ст. 224 ЦК України ( в редакції від 1963р.), у нього виникло право власності на вказаний вище спірний житловий будинок.

У вказаному будинку ОСОБА_6 , його сім`я, яка складається з членів сім`ї: сина ОСОБА_6 1989 р.н., невістки - ОСОБА_10 та онучки - ОСОБА_9 2015 р.н., постійно і безперервно проживали з 1999 р., були прописані (зареєстровані) в ньому з 2001р., а онучка - з дня свої народження.

З посиланням на вказане, та вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, посилаючись на те, що сторони досягли домовленостей щодо всіх істотних умов договору, а відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_8 ухиляється від укладання угоди в нотаріальному порядку, просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 12.10.1999 р. житлового будинку, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 укладеного між ОСОБА_6 1960 р.н. та ОСОБА_8 та визнати за ОСОБА_6 1960 р.н. право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_8 , його представники ОСОБА_3 ., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов ОСОБА_8 підтримали в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 просили відмовити повністю як такому, що заявлений безпідставно. Позивач ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_6 в 1999 році перебував у стосунках з його сестрою, яка проживала в належному ОСОБА_8 будинку у АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 , думаючи, що ОСОБА_6 має намір створити сім`ю з його сестрою, дозволив проживати йому в належному йому будинку. В подальшому, ОСОБА_6 в усній формі озвучив ОСОБА_8 намір про купівлю в останнього вказаного будинку. ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 800 доларів США на підтвердження свого наміру про купівлю нерухомості, при тому, що ціна, якою було оговорено сторонами вартість будинку, складала 1500 доларів США. ОСОБА_8 вказав, що ніякої розписки на ім`я ОСОБА_6 про отримання 800 доларів США в 1999 році він не писав, а розписка ним була написана пізніше вже в середині 2000-х років, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 просив його написати таку розписку, щою він міг звертатися до комунальних служб.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , представник відповідачів ОСОБА_7 , підтримали свій зустрічний позов, який просили суд його задовольнити, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_8 просили відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Єланецька РДА, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Вивчивши доводи позовів, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_8 є власником є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав за № 87539380 від 19.05.2017 року та № 130937994 від 16.07.2018 р.

Відповідно до державних актів на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 , ОСОБА_8 є власником земельних ділянок, розташованих в с. Уральське Калинівської сільської ради, площею 0, 25 га для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських приміщень, та площею 0,14 га для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до довідок виконкому Калинівської сільської ради за №№ 353-355 від 19.03.2018 року, за адресою: АДРЕСА_2 , з 28.05.2015 року зареєстрована ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 29.02.2001 року по даний час зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідачі за первісним позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не є членами сім`ї ОСОБА_8

Так, права власника житлового будинку, визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства у їхньому взаємозв`язку слід зробити висновок, що власник майна має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Як було встановлено під час розгляду даної справи, відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зареєстровані у вказаному будинку та проживають у спірному житловому будинку з 2001 р. та 2015 р. відповідно. На сьогоднішній день у зв`язку з тим, що в будинку вимкнено електропостачання відповідачі мешкають за іншими адресами ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з дружиною та донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - в смт. АДРЕСА_2 . Тобто мають інше житло. У спірному будинку залишишись речі відповідачів за первісним позовом. Ключ від будинку також знаходиться у них. Власник будинку ОСОБА_8 не має доступу до будинку.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму ВСУ N 2 від 12. 04.85 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно матеріалів справи вбачається, що в належному на праві власності будинку ОСОБА_8 зареєстровані відповідачі, проживають в ньому по цей час (речі знаходяться в будинку, ключ від будинку знаходиться у відповідачів), при тому, що письмова згода на вселення та згода на реєстрацію в ньому всіх членів сім`ї наймача та самого власника будинку, відсутня.

Разом з тим у спірному будинку проживають відповідачі за первісним позовом та в добровільному порядку відмовляються звільнити займане житлове приміщення

З вищенаведеного слідує, що факт проживання відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в спірному будинку за умови відсутності для того передбачених законодавством підстав, є сам по собі достатнім доказом вчинення перешкод позивачу з боку останніх в здійсненні його права на користування та розпорядження своїм майном, яке є абсолютним, що тягне за собою втрату права користуватися житлом особами, які були вселені за згоди ОСОБА_8

Той факт, що відповідачі за первісним позовом тривалий час проживають в будинку, сплачують комунальні послуги за користування ним, робили в будинку ремонт, будували інші приміщення, провели в будинок газ, а також, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в усній формі було досягнуті домовленості щодо укладення угоди купівлі-продажу будинку, жодним чином не впливають на вирішення даного спору.

Відповідно до ст.47 ЦК України ( в ред.1963 р.), який діяв на момент виниклих між сторонами відносин, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках,

зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної

форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими

частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що

потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від

нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка

виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне

нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом ст.ст.128,153 ЦК УРСР(в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що на момент укладення усної угоди про купівлю-продаж вищевказаного будинку між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , між сторонами на було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, як то вартість будинку тощо.

Крім того, розписка про отримання 800 доларів США ОСОБА_8 від ОСОБА_6 в якості досягнення домовленості про купівлю-продаж будинку від 12.10.1999 року, спростовується даними, вказаним в розписці, як то серії та номер паспортів громадянина України ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які, як встановлено з матеріалів справи, видані ОСОБА_6 в квітні 2002 року, а ОСОБА_8 в жовтні 2001 року, при тому, що розписку, як вказано вище, написано ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_6 в жовтні 1999 року.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 , всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів ухилення ОСОБА_8 від нотаріального оформлення угоди.

За вищенаведеного, суд відмовляє у зустрічному позові ОСОБА_6 у визнанні дійсним договору купівлі-продажу від 12.10.1999 р. житлового будинку, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_6 1960 р.н. та ОСОБА_8 та визнанні за ОСОБА_6 1960 р.н. права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , з підстав недотримання вимог ст.. 47 ЦК України ( в ред.. 1963 р.).

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Тривалий строк користування відповідачами спірним житлом, належна сплата ними комунальних послуг, враховуючи, що вони не являються членами сім`ї власника, не може бути підставою для відмови у захисті прав власника на користування та розпорядження належним йому на праві власності житловим приміщенням, а тому наявні всі правові підстави для виселення відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Єланецька РДА Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення, підлягають до задоволення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., а тому вказані витрати слід відшкодувати останньому за рахунок відповідачів ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )., ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) по 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 76-89, 259, 263-265, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Єланецька РДА Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні приватною власністю - задовольнити в повному обсязі.

Усунути перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом виселення ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із житлового будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_8 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп. сплаченого судового збору по 275 (двісті сімдесят п`ять) грн. 60 коп. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 червня 2019 року.

Головуючий: Баранкевич В.О