Справа № 703/1796/17
2/703/1451/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Пасацької Л.А.

за участю секретаря судового засідання Покотиленко І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Сміла клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Савченка С.В. про залишення без розгляду позовної заяви першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс», - про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

Позивач, Смілянська місцева прокуратура, звернулась 06.06.2017 р., з урахуванням заяви про зменшення позовних від 08.10.2018 р., до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс», - про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі.

У підготовче судове засідання не з`явились відповідачі та представник третьої особи, про розгляд справи повідомлені належним чином, поважність причини неявки суду не повідомили.

Прокурор, Сокольвяк О.І., та представник відповідача, адвокат Савченко С.В., вважали можливим провести підготовче засідання за їхньої відсутності.

До суду від представника відповідача, адвоката Савченка С.В., 19.06.2019 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 55 Конституції України захист цивільних прав та інтересів (або сприяють їх захисту) здійснюють, зокрема, органи прокуратури.

За ч.2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України (у редакції, чинній на час звернення прокурора з позовом) покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також указує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно позовної заяви прокурор не зазначено органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, при цьому наголошено на ст.5 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», постанові КМУ від 22.07.2016 №482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», яким повноваження щодо державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості грунтів покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Водночас, на думку прокурора, у Головного управління Держгеокадастру області відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Натомість, прокурор, звертаючись до суду із позовними вимогами щодо визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, скасування державної реєстрації договору суборенди вбачає порушення інтересів держави у протиправності, на його думку, набуття права використання землі державної форми власності, що і зумовило необхідність захисту права власності держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, що знаходиться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Процесуальний закон не обмежує орган, уповноважений на розпорядження землями державної форми власності сільськогосподарського призначення (в нашому випадку - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області) на захист своїх прав як власника спірної ділянки, враховуючи і те, що у складі територіального управління Держгеокадастру діє управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, на яке у відповідності до підп. ЗО п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженого наказом Держгеокадастру України від 17.11.2016 № 308 і покладено повноваження зі здійснення нагляду (контролю) за додержанням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

За таких обставин, саме Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області мало бути визначене прокурором як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Більше того, із тексту позовної заяви вбачається, що позов прокурором пред`явлено до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, при цьому позов спрямований на захист права власності держави на землі сільськогосподарського призначення, розпорядження якими на відповідній території і здійснює територіальне управління Держгеокадастру. і у випадку задоволення позову та його реального виконання, вказаний орган зможе реалізовувати повноваження щодо розпорядження землею.

Разом з тим зазначене управління є відповідальною особою за позовом (Відповідачем), а не позивачем, на чию користь може бути ухвалене судове рішення.

Отже, правовий статус Головного управління Держземагентства у Черкаській області як учасника цивільного процесу прокурором у даному провадженні визначено невірно.

Крім того, згідно з ч. З ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим вказівка в ч. З ст. 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї із сторін договору, але і за позовом іншої заінтересованої особи, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Судом установлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладено ОСОБА_1 з Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області, тобто між відповідачами. Позов прокурором пред`явлено не в інтересах зазначеного відповідача.

При цьому саме Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області є належним позивачем у справах за позовами прокуратури Черкаської області про визнання недійсним рішень про передачу у користування земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населеного пункту (щодо земель в межах Черкаської області). До такого висновку дійшов ВГСУ у постанові від 26.07.2017 у справі №925/1099/15 за наслідками перегляду справи у касаційному порядку.

Водночас суду необхідно врахувати те, що позов прокурором пред`явлено, на захист інтересів держави, а не в інтересах особи (власника чи заінтересованої особи), тобто прокурор не був стороною договору.

Позиція щодо неможливості захисту права власності, в тому числі і із застосуванням наслідків недійсності правочину на користь держави, прокурором без визначення власника земельної ділянки Позивачем наведена в ухвалі ВССУ від 05.04.2017у справі №2 72/1652/14-ц.

Крім того, у відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор звертаючись до суду з позовом повинен: обґрунтувати підстави для представництва у суді; здійснювати представництво інтересів громадянина або держави виключно після підтвердження судом підстав для представництва; зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Однак, вказуючи на наявність у Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повноважень щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, прокурор не долучив до матеріалів справи документів, що підтверджували б підстави представництва інтересів держави у даному спорі у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням органом державної влади функцій у спірних правовідносинах.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. З ч. 1ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналіз ч. З ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу (ВС/КГС,справа № 924/1237/17, 20.09.18).

ВС наголосив, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

ВС наголосив також про всиновки ЄСПЛ на цю тематику. Так, у рішенні у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27) Суд звертав увагу на те, що участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін може впливати на дотримання принципу рівності сторін. «Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити ... скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності».

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСГІЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Крім того, інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором. Звертаючись до суду, прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва у порядку, передбаченому ч. 2 або 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Слід враховувати, що прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду із представництвом інтересів держави або громадянина, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Зазначені обставини повинні перевірятися судом при зверненні прокурора з відповідною заявою або скаргою до суду.

Отже, після 15.07.2015 року, прокурор звертаючись до суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва. Відповідно, наявність одного факту порушення інтересів держави недостатньо для здійснення представництва прокурором інтересів держави в суді. Таке право, в тому числі право подавати апеляційну скаргу, прокурор має лише, якщо орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження.

ГІри цьому, слід наголосити на тому, що у випадках відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор безсумнівно має право на подання позову в інтересах держави.

Якщо ж такий орган існує, то в такому разі прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати та довести наявність підстав для здійснення представництва. Доведення цих підстав здійснюється у загальному порядку відповідно до ЦГІК України шляхом подання належних та допустимих доказів. Зокрема, такими доказами можуть бути: докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків (ст. 14 Закону України «Про державну службу», який діяв до 01.05.2016 року; глава 2 чинного Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року 889-УІІІ), тощо).

Отже, саме лише посилання на те, що інтереси держави порушено не достатньо для прийняття судом позову та прийняття рішення у такому спорі по суті.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

У справі, яка розлядається прокурор зазначив, що має місце порушення інтересів держави у сфері дотримання законності передачі земель у власність. Прокурор, при цьому, не вказував орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і відповідно чи належно такий орган здійснює функції у спірних правовідносинах.

До прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року N 1697-УІІ у чинному законодавстві була відсутня норма про те, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року N 1697-УІІ зазначено, що актуальність прийняття цього законопроекту обумовлена необхідністю вдосконалення правового статусу, функцій і повноважень прокуратури України та приведення їх у відповідність із міжнародними стандартами. Подальше реформування прокуратури є важливим і з огляду на той факт, що це є зобов`язанням нашої держави перед європейськими інституціями.

Так, у Висновку Парламентської асамблеї Ради Європи N 190 (1995) від 26 вересня 1995 року щодо вступу України до Ради Європи зазначено, що одне із зобов`язань, яке взяла на себе наша держава, полягає у тому, що роль та функції Генеральної прокуратури будуть змінені (особливо щодо здійснення загального контролю за додержанням законності) шляхом перетворення цього інституту в орган, який відповідатиме принципам Ради Європи.

У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року N 1697-УІІ чітко визначається, що на виконання зобов`язання України перед європейськими інституціями, цим Законом передбачається повне скасування функції прокуратури щодо нагляду за додержанням і застосуванням законів (так званий "загальний нагляд"), а також звуження повноважень прокурора щодо представництва в суді інтересів громадянина або держави (роль прокурора у сфері представництва інтересів держави носитиме допоміжний характер і основну роль відіграватимуть профільні органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, які самостійно звертатимуться до суду).

При цьому, цей Законопроект був проаналізований ОСОБА_2 (Висновок СПЬ-АО (2013)025 від 14 жовтня 2013 р.), яка у п. 88 зазначила, що "слід також зазначити, що, хоча здатність прокурорів представляти інтереси держави відповідно до п. З ст. 24, імовірно, є просто резервним варіантом в тому сенсі, що вони не повинні втручатися там, де інші державні органи мають цю роль, це обмеження кваліфікується уточненням, що прокурори можуть діяти там, де захист державних інтересів не є «належним чином здійсненим», що могло б залишити значну свободу дії прокурорам стосовно оцінки, зробленої цими іншими державними органами щодо необхідності порушувати справи в суді, і дійсно дозволяли б першим скасовувати рішення останнього.

Збереження за прокуратурою можливості представляти інтереси держави з правом звертатися до суду із позовом на власний розсуд, навіть, у випадках, коли є інші державні органи (органи місцевого самоврядування), які мають безпосередньо виконувати ці функції, є абсолютно недоречним, враховуючи роль, яку повинна мати прокуратура в демократичному суспільстві відповідно до стандартів Ради Європи. Розгляд та вирішення по суті апеляційної скарги прокурора без підтвердження судом підстав для представництва прокурор інтересів держави в суді не відповідатиме ані букві, ані духу Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року N 1697-УІІ

До таких же висновків дійшов і Вищий господарський суд України у постановах від 16 серпня 2017 року у справі № 906/1243/16, від 02 серпня 2017 року у справі № 922/2885/16, суддя ВГСУ в окремій думці, наведеній 29 березня 2017 року у справі №910/14507/16.

Вказане також унеможливлює розгляд справи по суті та зумовлює залишення позовної заяви без розгляду (правова позиція викладена в постанові ВГСУ від 16 березня 2016 року у справ № 914/3403/15).

Враховуючи викладене просив позов Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, скасування державної реєстрації договору суборенди залишити без розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Предметом спору визначено: - визнати незаконним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 108,1905 га. в оренду від 01.12.2014 р. №23-5503/14-14-СГ; - визнати недійсним договір оренди землі від 01.12.2014 р., укладений між ОСОБА_1 та головним управлінням Держземагенства в Черкаській області, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001 НОМЕР_1 0373 площею 108,1905 га.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Головне управління Держземагенства у Черкаській області (код ЄДРПОУ), будучи органом державної влади, створеним на підставі постанови Кабінету Міністрів України №974 від 17.08.2012 р. було припинено 29.06.2016 р. згідно із записом 1012145 та знятий з обліку у податкових органах.

Згідно положень ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників… Установа не може бути перетворена. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При цьому у випадку порушення порядку припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення згідно ч.ч. 2,3 статті 107 ЦК України є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» визначено реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, та установлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Таким чином суд вважає обґрунтованим посилання представника відповідача, що в порядку реорганізації Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області є правонаступником всіх прав та обов`язків Головного управління Держземагенства у Черкаській області.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, посадові особи мають право, у тому числі звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;… передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину… та в межах наданих їм повноважень здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі: - у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за: 1) веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; 2) виконанням умов зняття, збереження і використання родючого шару ґрунту під час проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних із порушенням ґрунтового покриву, своєчасним проведенням рекультивації порушених земель в обсягах, передбачених відповідним робочим проектом землеустрою; 3) дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; 4) дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; 5) дотриманням правил, установленого режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, збереженням захисних насаджень і межових знаків; 6) проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; 7) розміщенням, проектуванням, будівництвом та введенням в експлуатацію об`єктів, які негативно впливають або можуть вплинути на стан земель; 8) здійсненням заходів, передбачених відповідними робочими проектами землеустрою щодо захисту земель від водної і вітрової ерозії, селів, підтоплення, заболочення, засолення, солонцювання, висушування, ущільнення та інших процесів, що призводять до погіршення стану земель, а також щодо недопущення власниками та користувачами земельних ділянок псування земель шляхом їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, заростання чагарниками, дрібноліссям та бур`янами; 9) дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язкового виконання заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; 10) дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва; 11) використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення; 12) дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах…

Таким чином, визначений перелік повноважень Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є вичерпним, і не передбачає звернення до суду із позовом про визнання незаконним і скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Черкаській області про надання ОСОБА_1 земельної ділянки площею 108,1905 га. в оренду від 01.12.2014 р. №23-5503/14-14-СГ; - визнати недійсним договір оренди землі від 01.12.2014 р., укладений між ОСОБА_1 та головним управлінням Держземагенства в Черкаській області, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0373 площею 108,1905 га.

Відповідно до пложень ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. … Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність у Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відповідних повноважень, а також з огляду на положення ст. 19 Конституції України, суд вважає, що позов Смілянської міської прокуратури подано в межах повноважень в інтересах органу державної влади, до компетенції якого не віднесені відповідні повноваження щодо звернення до суду із заявленим позовом, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Савченка С.В. про залишення без розгляду позовної заяви першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ековерс», - про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди землі. - відмовити.

Підготовче судове засідання в справі відкласти до 15.07.2019 року о 16.00 год. та повідомити сторони.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Л.А. Пасацька