Постанова

Іменем України

20 червня2019 року

м. Київ

справа № 2-11854/11

провадження № 61-20655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року у складі судді Фролової І. В., ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2011 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 09 листопада 2008 року на вул. Володимирській в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода(далі - ДТП) за участі автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована не була. У зв`язку з чим позивач відповідно до наказу заступника Генерального директора МТСБУ від 23 січня 2009 року та платіжного доручення від 26 січня 2009 року, ОСОБА_2 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 12 564,02 грн.

На підставі вищевикладеного МТСБУ просило стягнути з ОСОБА_1 кошти в розмірі понесених витрат в сумі 12 564,02 грн, витрати за послуги аварійного комісара в сумі 620 грн, витрати за юридичні послуги в сумі 2 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу витрати, пов`язані із виплатою страхового відшкодування в сумі 12 564,02 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що МТСБУ в порядку статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» відшкодувало потерпілій особі шкоду, яка була заподіяна її майну, що підтверджується належними доказами, а тому в порядку статті 1191 ЦК України позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вимога про відшкодування витрат за надані юридичні послуги задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не підтверджено оплату цих послуг.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій, при визначені розміру матеріального збитку не врахували фізичний знос автомобіля, не встановили відповідність обсягу матеріальної шкоди заявленим МТСБУ у регресному позові. Заочне рішення суду першої інстанції проголошено за неявки відповідачаабо його представника. Заявник зазначає, що в матеріалах справи відсутні письмові докази повідомлення судом першої інстанції відповідача про день, час та місце розгляду справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 листопада 2008 року на вул. Володимирській в м. Києві сталась ДТП за участі автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП.

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_1 не була застрахована.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль, що належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Закритому акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна».

05 грудня 2008 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із повідомленням про вищевказану дорожньо-транспортну пригоду, а 23 грудня 2008 року із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження належного йому транспортного засобу у розмірі 15 076, 83 грн.

Розмір матеріальних збитків, завданих ОСОБА_2 внаслідок ДТП, визначений відповідно до звіту про оцінку автомобіля ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_2 від 19 грудня 2008 року, який був виконаний аварійним комісаром фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 на підставі договору (заяви), укладеного з МТСБУ від 08 грудня 2008 року.

Відповідно до наказу заступника Генерального директора МТСБУ від 23 січня 2009 року та платіжного доручення від 26 січня 2009 року, ОСОБА_2 було сплачено страхове відшкодування у розмірі 12 564,02 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом 38.2.1. частини 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Установлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу, не була застрахована у встановленому законом порядку. МТСБУ сплатила ОСОБА_2 кошти, у рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_2 , автомобіль якого було пошкоджено під час ДТП, що сталася з вини ОСОБА_1 , а МТСБУ сплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування, дійшли обґрунтованого висновку про те, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню 12 564,02 грн, що відповідає розміру страхового відшкодування, сплаченого МТСБУ ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, в результаті чого позбавив його права на судовий захист своїх прав, не є обґрунтованими.

Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України 2004 року суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Встановлено, що відповідачу судові повістки судом першої інстанції направлялися, а можливість надання доказів на заперечення доводів позовної заяви він мав на стадії подання заяви про перегляд заочного рішення та на стадії апеляційного перегляду справи.

При таких обставинах право позивача на судовий захист своїх прав не є порушеним.

У заяві про перегляд заочного рішення, в апеляційній та касаційний скаргах ОСОБА_1 не навів обґрунтованих мотивів, які б спростували правильність висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення коштів у рахунок відшкодування матеріальних збитків, заподіяних в результаті пошкодження транспортного засобу потерпілого.

В оцінці істотності допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права Верховний Суд зобов`язаний врахувати тривалість проміжку часу, що минув з моменту ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції до часу розгляду касаційної скарги, а також неістотність доводів відповідача щодо помилковості такого рішення суду.

Встановивши велику тривалість такого періоду та одночасно визнавши непереконливими доводи відповідача щодо необхідності перегляду оскаржуваного ним судового рішення, Верховний Суд визнає доводи касаційної скарги недостатньо обґрунтованими для того, щоб визнати справедливим та обґрунтованим твердження заявника про необхідність скасування усіх судових рішень, постановлених у справі, й направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд також вважає за необхідне зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення ЄСПЛ у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain» від 07 липня 1989 року).

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Під час вирішення цього спору Верховний Суд віддає перевагу застосуванню принципу res judicata. Так, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило