Справа № 538/1397/17
Провадження № 2/538/34/19

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 червня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області
У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.
за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Лариса Олексіївна, секретар виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Ярміш Наталія Олексіївна про визнання недійсним заповіту з моменту його укладення та визнання права власності на майно, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О., секретар виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Ярміш Н.О. про визнання недійсним заповіту з моменту його укладення та визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати у віці 100 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 01 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис № 33 та зареєстровано Виконавчим комітетом Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, видано свідоцтво від 01 листопада 2016 року серія НОМЕР_1 . 09 серпня 2005 року, її мати, зробила заповітне розпорядження, яким заповідала все, належне їй, рухоме і не рухоме майно, де б воно знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, в рівних частка заповіла: їй - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приходиться сином померлій ОСОБА_3 , відповідно їй - братом. Останні роки свого життя мати проживала в своїй хаті, яка належала їй на праві приватної власності, що розташована на земельній ділянці приватної форми власності, загальною площею 0,23 га, за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з поважним похилим віком матері ОСОБА_3 , інваліда І групи, учасника ОСОБА_4 Вітчизняної війни, у неї загострювались хвороби, які давали про себе знати, що ймовірно було спричинено розладом всіх систем та функцій організму. Кожного літа вона з своєю дочкою приїжджали та доглядали матір, ремонтували будинок, засаджували город, вели господарство. 08 жовтня 2015 року зателефонувала мати, просила забрати її до себе, оскільки син ОСОБА_2 погрожував, що задушить її і сяде в тюрму. 10 жовтня 2015 року вона забрала маму до себе, для догляду за нею бачачи її хворобливий стан. Тоді ж мати виявила бажання забрати всі свої документи, включаючи правовстановлюючі документи на все майно, яке їй належало, але там не було останнього заповіту, оскільки ймовірно, що брат забрав його собі, також він був присутнім при підписанні заповіту, хоча йому ОСОБА_5 сільради сказав про те, що цей правочин є таємницею. 16 жовтня 2015 року на ім`я Директора КНП «ЦПМСД» № 1» Деснянського району м. Києва ОСОБА_6 була написана заява на дозвіл на тимчасове медичне обслуговування її матері, за адресою проживання. Однак, КНП «ЦПМСД» № 1» Деснянського району м. Києва просили надати офіційне підтвердження тому, що мати дійсно проживає за вказаною адресою.
21 жовтня 2015 року, був складений та засвідчений начальником ЖЕД-316, Ю. Петруньком - акт, про те, що мати ОСОБА_3 дійсно проживає у ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Такий акт був складений для підтвердження факту проживання мами з нею за адресою її фактичного перебування для тимчасового медичного обслуговування.
08 травня 2016 року вона привезла маму на літо в їх хату на її прохання. По їх приїзді, в хаті господарював ОСОБА_2 18 травня 2016 року відповідач зробив довіреність на отримання маминої пенсії, а потім відправив її у відділення Лохвицької центральної районної лікарні в с. Лука на постійне перебування, оскільки очевидно не хотів за нею доглядати, відповідач не повідомив, куди він відправив маму. Також, не приїхав на її 100 ювілей. Це показало його ставлення до неї. Після того як вона забрала маму в Київ, пішли чутки про те, що був складений останній заповіт, де свідок ОСОБА_7 - соціальний працівник, яка повинна була бути присутньою під час вчинення правочину, а саме, при посвідченні заповіту. Однак, під час телефонної розмови з нею 15.10.2015 року о 09:23 ранку, з її слів стало відомо, що вона не була присутня, так як їй зателефонувала секретар сільради, що лікар ОСОБА_8 кудись спішив, і щоб вона не приходила, а принесла паспорт у сільраду.
У підтвердження цього дзвінка вона давала запит до мобільного оператора зв`язку - «Vodafone», на що отримала повідомлення СС 1324.14.06 від 14.06.2017 року. Мати не могла взяти свідком ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що під час перевірки працівниками Совбезу, у складі комісії була присутня ОСОБА_7 . Мати до неї негативно висловлювалась, а тому ОСОБА_10 і сама не хотіла бути присутньою під час посвідчення заповіту. На дев`ятий день після того як похоронили маму, брат приніс ОСОБА_11 (вчитель, пенсіонерка) цукерки, пом`янути матір, і сказав: - "У мене одна загвіздка, що ОСОБА_12 не була присутньою під час підписання заповіту". В момент вчинення правочину, відповідач був присутнім під час підписання заповіту, що суперечить вимогам п. 2 ч. 4 ст. 1253 ЦК України, однак не була присутньою свідок, соціальний працівник - ОСОБА_7 . Про цей правочин, вона дізналася від державного нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори - Вітер Лариси Олексіївни, номер свідоцтва 7867, адреса: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , коли звернулася до неї із заявою від 10 травня 2017 року.
Вважає, що цей правочин, а саме, заповіт № 66 від 24 вересня 2015 року, був вчинений під впливом, з грубим порушенням норм чинного законодавства України, і є таким, що підлягає скасуванню та визнанні його недійсним. На час відкриття спадщини, згідно норми, вона досягла пенсійного віку, отже є особою непрацездатною, тому звертається до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів та просить суд визнати недійсним заповіт № 66 від 24 вересня 2015 року, з моменту його укладення; визнати за нею, а саме 1/2 частки житлового будинку загальною площею 42,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0700 га, що розташована за адресою: Полтавська АДРЕСА_1 , та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1600 га, що розташована за адресою: Полтавська АДРЕСА_1 , які належали на праві приватної власності померлій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 .
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити, додатково суду пояснила, що заповіт був підписаний під впливом, з грубим порушенням норм чинного законодавства України, це не була воля її матері.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що мати останні два роки хотіла переписати заповіт на нього, неодноразово посилала його в сільську раду до секретаря, вважає, що оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення матері відповідає вимогам закону, просив в задоволенні позову відмовити.
Третя особа Державний нотаріус Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. в судове засідання не з"явилась, надіслала письмове пояснення в якому зазначила, що 05 грудня 2016 року у Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 162/2016 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Від імені спадкодавця посвідчено два заповіти секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області: 1) 09 серпня 2005 року за реєстровим № 201; 2) 24 вересня 2015 року за реєстровим № 66. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняли: 1) ОСОБА_1 , дочка спадкодавця, спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 09 серпня 2005 року за реєстровим № 201, та за законом, яка 05 грудня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори. 2) ОСОБА_2 , син спадкодавця, спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24 вересня 2015 року за реєстровим № 66, та за законом, який 08 грудня 2016 року подав заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців немає. Просила розглядати справу за її відсутності.
Третя особа секретар виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Ярміш Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що до неї звернувся ОСОБА_2 і повідомив, що з нею хоче зустрітись його мати ОСОБА_3 Коли вона приїхала до неї, ОСОБА_13 сказала, що хоче скласти заповіт на ОСОБА_14 , вона пояснила їй, що це потрібно зробити в присутності свідків, так як вона вже була в похилому віці і погано бачила, сама фактично не могла підписатись. Знайшли свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , особа яка підписуватиме заповіт. Вона набрала текст заповіту в сільській раді і на домовленний час всі зібрались у ОСОБА_3 в будинку. Вона, заповідач, ОСОБА_16 , особа яка підписує заповіт та два свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_15 Послухали заповідача, її волевиявлення, потім прочитала вголос заповіт, прочитали заповіт також свідки та особа, яка підписує заповіт в присутності заповідача. Потім підписали заповіт і віддали ОСОБА_3 При посвідченні заповіту відповідач присутній не був. Тиску на заповідача не було ні з якої сторони, були розмови, що ОСОБА_3 була невдоволенна перебуванням в м. Києві у своєї дочки.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, покази свідків, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.
Як передбачено ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою, а відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 01 листопада 2016 року складено відповідний актовий запис № 33, зареєстровано Виконавчим комітетом Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ( т. 1, а.с. 112, 115).
09 серпня 2005 року, ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження, яким заповідала все, належне їй, рухоме і не рухоме майно, де б воно знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, в рівних частках заповіла: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Даний заповіт посвідчений секретарем Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області Іваниною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 201 ( т. 1, а.с. 116).
24 вересня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, за умовами якого заповіла все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде їй належати, і на що за законом матиме право на день її смерті, своєму синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області Ярміш Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 66.
Заповіт містить припис про те, що він записаний секретарем виконавчого комітету, зі слів заповідача ОСОБА_3 в зв"язку з тим, що ОСОБА_3 не може підписатися власноруч за її дорученням у її та ОСОБА_17 присутності текст заповіту підписано ОСОБА_16 о 11 годині 35 хвилин. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачу до його підписання у присутності запрошених нею свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15 Особу заповідача встановлено, її дієздатність перевірено. Особи свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання і поставили на заповіті свої підписи встановлено, дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_16 , яка підписала заповіт, встановлено, її дієздатність перевірено ( т.1, а.с. 207).
Відомості про посвідчення даного заповіту містяться в журналі реєстрації нотаріальних дій Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської за відповідним порядковим номером 66 (т. 2, а.с. 3-6).
Згідно повідомлення державного нотаріуса Другої лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Л.О. встановлено, що 05 грудня 2016 року у Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 162/2016 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданою Другою лохвицькою державною нотаріальною конторою № 53929753 від 02.11.2018 року. Від імені спадкодавця посвідчено два заповіти секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області: 1) 09 серпня 2005 року за реєстровим № 201; 2) 24 вересня 2015 року за реєстровим № 66, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданою Другою лохвицькою державною нотаріальною конторою № 53929764 від 02.11.2018 року. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняли: 1. ОСОБА_1 , дочка спадкодавця, спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 09 серпня 2005 року за реєстровим № 201, та за законом, яка 05 грудня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори; 2. Селезень ОСОБА_18 , син спадкодавця, спадкоємець за заповітом, посвідченим секретарем Виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24 вересня 2015 року за реєстровим № 66, та за законом, який 08 грудня 2016 року подав заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців немає ( т. 1, а.с. 168-171).
Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2010 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок, що розташований в АДРЕСА_1 ( т. 1, а.с.133).
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,23 га, передана для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території с. Бодаква Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області ( т.1, а.с. 128).
Відповідно до Рішення 14 сесії 22 скликання виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради народних депутатів Лохвицького району Полтавської області від 29.12.1993 року "Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок в с. Бодаква", встановлено, що передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,23 га, в тому числі: для ведення особистого підсобного господарства 0,16 га, для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд 0,07 га ( т.1, а.с.131).
Згідно Виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3604 ОСОБА_3 , вона мала основне захворювання: енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. (гіпертонічна атеросклеротична), ГПМК за ішемічним типом в правому каротидному басейні (30.08.15), легкий лівобічний геміпарез; супутні захворювання: Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ризик 4 (вкрай високий), стадія 2, ІХС Дифузний кардіосклероз СН І ст. ( т. 1, а.с. 141).
Судом встановлено, що 16 жовтня 2015 року на ім`я директора КНП «ЦПМСД» № 1» Деснянського району м. Києва ОСОБА_6 була написана заява позивачем на дозвіл на тимчасове медичне обслуговування її матері, за адресою проживання ОСОБА_1 ( т. 1, а.с. 118).
21 жовтня 2015 року, був складений та засвідчений начальником ЖЕД-316, Ю. Петруньком - акт, про те, що ОСОБА_3 дійсно проживає у ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , такий акт був складений для підтвердження факту проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 за адресою її фактичного перебування для тимчасового медичного обслуговування (т.1, а.с.120).
Свідок ОСОБА_16 , яка на той час працювала соціальним працівником та підписувала оспорюваний заповіт, пояснила, що вона допомагала ОСОБА_3 по господарству: води принести, поли помити, літом у квітнику прибрати. При складанні заповіту була присутня, також були присутні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , та секретар сільської ради ОСОБА_17 . Вона підписала заповіт, ОСОБА_3 заповіла все своє майно своєму сину ОСОБА_2 , він не був присутній при посвідченні заповіту. Вона підписала, так як ОСОБА_3 була сліпа та погано рухалась. Заповіт був прочитаний вголос секретарем сільської ради, це було волевиявлення заповідача, тиску ніякого не було, вона все розуміла, була при здоровому глузді, тільки не бачила.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що в амбулаторію прийшов ОСОБА_2 і попросив її і лікаря ОСОБА_8 , так як його мати їх добре знає, щоб вони були присутніми при складанні заповіту. Вони з лікарем поїхали. При складанні заповіту відповідача не було, були присутні ОСОБА_16 , особа, яка підписувала заповіт, секретар сільської ради і вони з лікарем. Заповідач ОСОБА_3 розмовляла логічно, була в адекватному стані, відповідала на запитання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що працює лікарем в с. Бодаква, Лохвицького району До нього прийшов ОСОБА_2 і запитав, чи він згідний бути свідком при складанні заповіту, він погодився. Через деякий час секретар сільської ради підійшла в амбулаторію, і вони, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 зустрілись для складання заповіту. Заповіт підписувала ОСОБА_16 , зачитувала заповіт секретар сільської ради вголос, відповідач не був присутній при складанні заповіту.
Що стосується аудіозапису розмови між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , то слід зазначити, що зміст телефонних розмов не може вважатись таким, що має значення для вирішення даної цивільної справи, адже доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи, проте дана інформація не підтверджує будь-які факти, на які позивач посилається як на підстави для задоволення позовних вимог, оскільки в розмовах з`ясовують питання щодо отримання пенсії, яка не є предметом позову та на підставі даної інформації не можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідачем 13.05.2019 року була подана до суду письмова заява, згідно якої він зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати ОСОБА_3 , 1916 року народження, що постійно мешкала в АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, на яку померла залишила заповіт, посвідчений Ярміш Н.О., секретарем виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 24 вересня 2015 року за реєстраційним № 66 на його користь. Цим повідомляє, що від цієї спадщини він відмовляється та не заперечує проти видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я дочки померлої ОСОБА_1 ( т.2, а.с. 7).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).
Відповідно ч. 2 ст. 1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.
У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
Аналогічне положення передбачене ст. 37 Закону України "Про нотаріат".
Посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування здійснюється відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерство Юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.
Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ № 3306/5 від 11.11.2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений ст.37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат». У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Заповіт, як односторонній правочин відповідає загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.
Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).
Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Частиною 1 ст. 231 ЦК України визначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.
У ст.1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.
Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Згідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна.
Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.
У разі вчиненням правочину під впливом насильства, формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.
В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.
Недійсність окремого розпорядження, що міститься в заповіті, може бути підставою для визнання недійсним заповіту лише в цій частині.
Тобто мається на увазі насильство не лише фізичне, а й психічний тиск (погрози, залякування, які породжують страх і який є мотивом вчинення правочину, тощо). Тиск необхідно оцінювати з точки зору особистості конкретної людини з урахуванням виду правочину.
Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В силу положень ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Посилання позивача про видачу довіреності ОСОБА_3 на отримання пенсії без присутності свідків, суд не бере до уваги, оскільки ЦК України не передбачено присутність свідків при видачі довіреності.
Відповідно до ст. 244 ч. 3 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом.
Відомості про посвідчення вказаного заповіту містяться у журналі реєстрації нотаріальних дій Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за відповідним порядковим номером - 66, запис про посвідчення цього заповіту міститься серед інших записів без порушення нумерації.
При цьому, ОСОБА_3 на момент складання заповіту мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті, вона розуміла значення своїх дій. Дане відповідне розпорядження на користь ОСОБА_2 було оформлено зі слів заповідача секретарем Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, текст заповіту вголос було прочитано секретарем сільської ради при свідках, які брали участь в посвідченні заповіту. Після ознайомлення заповідача з змістом заповіту, його було підписано особою, яка була запрошена для його підписання та свідками, які приймали участь в його складанні, як це вимагає ст.1253 ЦК України ( т. 2, а.с. 1-5).
Таким чином, встановлено, що підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном.
Твердження позивача, що її брат був присутнім під час підписання заповіту та не була присутньою особа, яка підписувала заповіт - ОСОБА_16 , спростовується показами свідків, які пояснили, що при посвідченні заповіту відповідач був відсутній, а ОСОБА_16 була присутня та підписувала заповіт, її особу встановлено, дієзданість перевірено, впливу і тиску на заповідача ніхто не здійснював, волевиявлення було вільним.
Посилання позивача на наявність впливу сторонніх осіб на вільне волевиявлення ОСОБА_3 при складенні та посвідченні заповіту є безпідставні та бездоказові, позивачем не доведено факту, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Жодних дій, які можливо було б розцінити як вплив і тиск на волевиявлення заповідача, не встановлено.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено факт застосування до померлої ОСОБА_3 фізичного або психологічного тиску з боку відповідача чи інших осіб при складанні заповіту.
Отже, суд вважає, що оскаржуваний заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам ст.ст. 1251, 1253 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом МЮУ №3306/5 від 11.11.2011 року, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надала.
За таких обставин відсутні законні підстави для визнання заповіту недійсним, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.
В силу приписів ст. 1241 ЦК України ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки була непрацездатною на час відкриття спадщини.
Згідно з поданою заявою ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, яка 05 грудня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори ( т.1, а.с. 168).
Враховуючи вищенаведене, а саме те, що позивач має право на спадкування майна померлої ОСОБА_3 , так як має право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, 05 грудня 2016 року подала заяву про прийняття спадщини до Другої лохвицької державної нотаріальної контори, що не позбавляє її права отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0700 га, що розташована за адресою: Полтавська АДРЕСА_1 , та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1600 га, що розташована за адресою: Полтавська АДРЕСА_1 , які належали на праві приватної власності померлій ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що державний нотаріус своїм роз`ясненням не відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , а отже, і не має підстав для звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно, оскільки вирішення судом тих питань, які віднесені до компетенції органів нотаріату, є неприпустимим.
Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки їй відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 15,16, 203, 207, 215, 231, 244, 1216, 1218, 1220, 1235, 1234, 1241, 1247, 1248, 1251, 1252, 1253, 1254, 1257, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 79, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:
У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Державний нотаріус Другої Лохвицької державної нотаріальної контори Вітер Лариса Олексіївна, секретар виконавчого комітету Бодаквянської сільської ради Лохвицького району Ярміш Наталія Олексіївна про визнання недійсним заповіту з моменту його укладення та визнання права власності на майно - відмовити.
Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Головуючий: В.А.Бондарь