Номер провадження: 22-ц/813/1859/19
Номер справи місцевого суду: 511/2813/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 вересня 2017 року у складі судді Бобровської І.В.,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, уточнивши який, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вилучити із актового запису №291, зробленого в книзі реєстрації народжень 15.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька ОСОБА_4 .

Внести зміни до актового запису №291, зробленого в книзі реєстрації народжень 15.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши в відомостях про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, а також змінити по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Позов обґрунтовано тим, що перебувала з відповідачем у близьких стосунках, завагітніла в червні 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народився хлопчик ОСОБА_3 , якого вона зареєструвала на своє прізвище, а відомості про батька були внесені з її слів.

Відповідач остаточно стосунки з неї не розірвав, відвідував її в пологовому будинку, допомагав матеріально, обіцяв придбати їй з дитиною житло. Але замість цього через суд зняв її зі старшим сином з реєстрації в своєму будинку.

Позивач заочне рішення суду про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, не оскаржила, так як пропустила строки. Про наявність цього рішення дізналась від самого відповідача.

Потім позивач орендувала житло в смт. Лиманське Роздільнянського району АДРЕСА_1 , де проживає з дітьми. З моменту народження сина ОСОБА_7 відповідач підтримує з ними стосунки, інколи допомагає грошима, привозить дитині подарунки, хлопчик вважає його батьком. Відповідач одружився і має дитину в новому шлюбі. Добровільно визнавати своє батьківство відповідач не бажає.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства задоволено.

Визнано батьківство громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Україна Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна, народженого жінкою громадянкою України ОСОБА_1

Вилучено із актового запису №291, внесеного в Книгу реєстрації народжень 15.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька ОСОБА_4

Внесено зміни до актового запису №291, зробленого в Книзі реєстрації народжень 15.05.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши в відомостях про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, а також змінено по батькові дитини з « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені належними доказами, зокрема суд посилався на покази свідків. Також, суд зазначив, що відповідач ухиляється від проведення судової генетичної експертизи.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а експертиза не була проведена з тих підстав, що він не ухилявся від її проведення, а був відсутнім на території України, про що також було зазначено в суді його представником.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року в складі судді Колеснікова Г.Я. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2017 року в складі суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. справу призначено до розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.06.2018 року в складі суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. було призначено по справі судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ? Провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи (а.с.206-207).

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

23.01.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшов Висновок експерта №128 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, який був переданий колегії суддів разом з цивільною справою.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2019 року в складі головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І. справу прийнято до провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2019 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з`ясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення не відповідає виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 07 травня 2017 року, проживає в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Сторони у шлюбі не перебували.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в м. Роздільна Одеської області. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області складений відповідний актовий запис про народження 15.05.2013 за №291, згідно якого зазначено батька ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 Актовий запис містить відмітку про внесення відомостей про батька дитини згідно з частиною 1 статті 135 СК України (а.с.63).

Якщо дитина походить від батьків, які не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначають на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (стаття 125 СК).

За правилами частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до положень частини 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 12.06.2017 року за клопотанням ОСОБА_1 по справі була призначена судова генетична експертиза, яка не була проведена у зв`язку з неявкою сторін для відібрання біологічних зразків (а.с.71, 73-74).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_8 заявив суду, що відповідач не зможе з`явитись за викликом експерта для надання зразків біологічного матеріалу у зв`язку з тим, що 19.06.2017 року виїхав на роботу за межі України на тривалий період.

З довідки ДПС України, наданої на запит суду від 11.07.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 у 2017 році перебував на території України з 08.05.2017 року по 19.06.2017 року (а.с.86-87, 93, 104).

Неявка ОСОБА_2 до експертної установи була розцінена судом першої інстанції як пасивна процесуальна поведінка та небажання довести свої заперечення проти батьківства.

З наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання батьківства.

Згідно ч. 1 ст. 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.06.2018 року було задоволено заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про призначення експертизи.

Призначено по справі судову генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Висновком експерта №128 судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженої громадянкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Європейський суд з прав людини зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року №3451/05, §34, «Кalacheva V. Russian Federation»).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є необґрунтованими та задоволеною не підлягають.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір в сумі 704 грн. (а.с.125).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, сума сплаченого ним судового збору підлягає стягненню з ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 141, 268, 367, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 вересня 2017 року скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Роздільнянським ГС ГУ ДМС України в Одеській області 01 лютого 2013 року, код РНОКП НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 704 грн.(сімсот чотири гривні 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець