05.06.2019 Справа № 756/5699/19
Провадження № 2/756/4109/19
Унікальний №756/5699/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е )

05 червня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Майбоженко А.М.

при секретарі - Ковган О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із відповідачем з 23 серпня 2008 року по березень 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась мешкати із позивачем.

Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини: матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не спілкується з дитиною, останній раз бачив сина в листопаді 2014 року. На даний час його місцезнаходження мені невідоме.

Позивач має намір вивезти сина тимчасово на відпочинок за кордон в місто Подольськ Російської Федерації, де мешкає її сестра, а також на відпочинок до Болгарії, Турецьку Республіку, Арабську Республіку Єгипет, Грецьку Республіку.

Посилаючись на наведене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мініміму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття;

Також позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній дитині - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері без згоди батька ОСОБА_2 в Республіку Болгарія строком на 7 днів у період з 14.07.2019 року по 22.07.2019 року, в Російську Федерацію строком на 14 днів у період з 24.10.2019 року по 06.11.2019 року; в Турецьку Республіку, Арабську Республіку Єгипет, в Грецьку Республіку у період з серпня 2019 року по грудень 2019 року.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулася до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, розглядати справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 23.08.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 16 березня 2015 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 батьками якого є позивач та відповідач по справі.

Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась мешкати із позивачем.

Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується, не бере участі у її житті та вихованні.

Згідно з ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, при цьому батьки несуть спільний обов`язок по утриманню дитини.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За приписами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ст. 141 СК України вбачається, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з п. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27.09.1991 р., зазначено: «1. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування».

У відповідності до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як з`ясовано судом, п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Ураховуючи встановлені обставини, зокрема те, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2015 року проживає із матір`ю ОСОБА_1 , яка забезпечує її повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавить здоровьям та життям її, а також узявши до уваги положення ст. 157, 161 СК України, суд приходить до висновку, щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2019 року і до досягнення повноліття дитини; надання дозволу на тимчасовий виїзд в супроводі матері на відпочинок, в Республіку Болгарія строком на 7 днів у період з 14.07.2019 року по 22.07.2019 року і Російську Федерацію строком на 14 днів у період з 24.10.2019 року по 06.11.2019 року, що відповідатиме найкращим інтересам дитини.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 313 ЦК України, ст. 80, 84, 141, 150, 155,180, 181, 191 СК України, Правила перетинання державного кордону гр. України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231, Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду до України громадян України», ст. 12, 19, 42, 81, 89, 263, 265, 353, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України,(РНОКПП: НОМЕР_1 ), останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м.Києва, громадянки України, (РНОКПП: НОМЕР_2 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 аліменти на малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1 , без згоди батька ОСОБА_2 :

-до Республіки Болгарія у період часу з 14.07.2019 року по 22.07.2019 року тривалістю 7 (сім) календарних днів;

-до Російської Федерації у період часу з 24.10.2019 року по 06.11.2019 року тривалістю 14 (чотирнадцять) календарних днів;

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України,(РНОКПП: НОМЕР_1 ), останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.М.Майбоженко