КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/7573/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 19 лютого 2019 року у складі судді Матійчук Г.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення банківських вкладів та відсотків по вкладах, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом про захист прав споживачів, стягнення банківських вкладів та відсотків по вкладах, який обґрунтовував тим, що 16 серпня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови правління Дубілета О.В. у м.Севастополь АР Крим укладено договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 2446, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 400 000 гривень на строк 366 днів до 16 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 18% річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

20 листопада 2013 року позивачем було додатково внесено грошові кошти у сумі 200 000 грн. і загальна сума вкладу становила 600 000 гривень.

19 серпня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 5127, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 20 000 доларів США на строк 182 дні до 19 лютого 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 7 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

19 серпня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 5204, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк 366 днів до 19 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення. 26 грудня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 30 000 доларів США на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

26 грудня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 900, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 200 000 гривень на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 19% річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

14 лютого 2014 року укладено Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 45 000 доларів США на строк 12 місяців до 14 лютого 2015 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

Вказував, що вищевказані договори станом на 22 листопада 2017 року є чинними, а сума грошових коштів, внесених як вклад, становить 800 000 грн., що підтверджується відповідними касовими документами банку.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 800 000 грн., внесені як вклади та 135 000 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 507 063 грн. 02 коп. відсотки по вкладах та 41 370, 96 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладнення розгляд справи на іншу дату з огляду на зазначені причини для відкладення розгляду справи, зазначені відповідачем - АТ КБ «ПриватБанк».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами кредитного договору встановлені зобов`язання сторін в іноземній валюті, а також передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. Особа, яка отримала кредитні кошти в іноземній валюті і мала усвідомлювати, що у випадку невиконання нею своїх зобов`язань по його поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, буде нести відповідальність у вигляді сплати пені в іноземній валюті, розмір якої визначений кредитним договором. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-211цс17).

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленості щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

За ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч.1ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Як встановлено частиною 2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови правління Дубілета О.В. у м. Севастополь АР Крим було укладено:

1.16 серпня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 2446, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 400 000 гривень на строк 366 днів до 16 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 18% річних з наступною пролонгацією і правом поповнення. 20 листопада 2013 року позивачем було додатково внесено грошові кошти у сумі 200 000 гривень і загальна сума вкладу становила 600 000 гривень.

2.19 серпня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 5127, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 20 000 доларів США на строк 182 дні до 19 лютого 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 7 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

3.19 серпня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 5204, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк 366 днів до 19 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

4.26 грудня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 30 000 доларів США на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

5.26 грудня 2013 року Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 900, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 200 000 гривень на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 19 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

6.14 лютого 2014 року укладено Договір вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого позивач передав банку, а банк прийняв грошові кошти у сумі 45 000 доларів США на строк 12 місяців до 14 лютого 2015 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення.

Судом також встановлено, що позивачем була надіслана заява про розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладу з нарахованими відсотками.

Відповідно до даних відстеження за штрих кодом ідентифікатором, лист було отримано відповідачем, але вказані вимоги у встановлений термін не виконані.

Суд вірно вважав, що в даному випадку відповідач допустив неналежне виконання взятих зобов`язань перед позивачем, так як банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами на першу вимогу позивача відповідно до ст.526 ЦК України.

У відзиві представник ПАТ «КБ «ПриватБанк», зазначив, що сума вкладу та нараховані відсотки не були виплачені вчасно, оскільки від травня 2014 року була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ «ПриваБанк» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв`язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АР Крим та міста Севастополя.

Проте, відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст.47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Відповідно до ч.3 статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Отже, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця.

Тобто, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов`язаннями, взятими на себе укладеним договором.

На підставі викладеного, суд вірно вважав, що так як стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою.

Ліквідація структурної одиниці або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорах.

За п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до пункту 2.9 Положення №516 укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Згідно з п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Отже, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитку штампу банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитку печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Як вірно було зазначено судом першої інстанції, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування.

За наведених вище обставин суд прийшов до правильного висновку, що позивачем виконано обов`язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому вірно вважав, що позов до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів обґрунтований та підлягав до задоволення.

Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Проте, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, суд мав право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на вищенаведене, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до правильного висновку, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами вкладу грошових коштів, а тому повинен повернути позивачу належні йому грошові кошти.

Суд прийшов до вірного висновку, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Умовами кредитного договору встановлені зобов`язання сторін в іноземній валюті, а також передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу. Особа, яка отримала кредитні кошти в іноземній валюті і мала усвідомлювати, що у випадку невиконання нею своїх зобов`язань по його поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, буде нести відповідальність у вигляді сплати пені в іноземній валюті, розмір якої визначений кредитним договором. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-211цс17).

Так, як вірно зазначив суд, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути :

За Договором вкладу "СТАНДАРТ" №SAMDN 5127 від 19 серпня 2013 року на суму 20 000 доларів США на строк 182 дні до 19 лютого 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 7 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення:

від 19.08.2013 до 19.02.2014 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 20.02.2014 до 21.08.2014 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 22.08.2014 до 20.02.2015 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 21.02.2015 до 22.08.2015 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 23.08.2015 до 21.02.2016 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 22.02.2016 до 22.08.2016 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 23.08.2016 до 21.02.2017 включно, 182 дні = 698,08 доларів США;

від 22.02.2017 до 23.08.2017 включно, 182 дні = 373,97 доларів США;

та від 24.08.2017 до 20.11.2017 включно, 88 дні = 48,22 доларів США, а всього -

698,08 доларів США х 7 +373,97+48,22 = 5308,75 доларів США

За договором вкладу від 19 серпня 2013 року "СТАНДАРТ" №SAMDN 5204, за умовами якого передано банку грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк 366 днів до 19 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 8 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення:

від 19.08.2013 до 19.08.2014 включно, 366 дні = 3208,77 доларів США;

від 24.08.2014 до 25.08.2015 включно, 366 дні = 3208,77 доларів США;

від 30.08.2015 до 30.08.2016 включно, 366 дні = 3208,77 доларів США;

від 04.09.2016 до 05.09.2017 включно, 366 дні = 3208,77 доларів США,

та від 10.09.2017 до 20.11.2017 включно, 71 дні = 77,81 доларів США, а всього -

3208,77 доларів США х 4 +77,81 доларів США = 12912,89 доларів США

За договором вкладу від 26 грудня 2013 року "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого передано банку грошові кошти у сумі 30 000 доларів США на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення:

від 26.02.2013 до 26.02.2014 включно, 366 дні = 3008,22 доларів США;

від 31.12.2014 до 01.01.2016 включно, 366 дні = 3008,22 доларів США;

від 06.01.2016 до 06.01.2017 включно, 366 дні = 3008,22 доларів США,

та від 11.01.2017 до 20.11.2017 включно, 313 дні = 257,26 доларів США, а всього -

3008,22 доларів США х 3 +257,26 доларів США = 9281,92 доларів США.

Відповідно до договору вкладу від 14 лютого 2014 року "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 100, за умовами якого передано банку грошові кошти у сумі 45 000 доларів США на строк 12 місяців до 14 лютого 2015 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 10 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення:

від 14.02.2014 до 14.02.2015 включно, 366 дні = 4512,33 доларів США;

від 19.02.2015 до 15.02.2016 включно, 366 дні = 4512,33 доларів США;

від 16.02.2016 до 20.02.2017 включно, 366 дні = 4512,33 доларів США, та від 25.02.2017 до 20.11.2017 включно, 268 дні = 330,41 доларів США, а всього - 4512,33 доларів США х 3 +330,41 доларів США = 13867,40 доларів США.

Відповідно до умов договору вкладу від 16 серпня 2013 року за Договіром "СТАНДАРТ" №SAMDN 2446, за умовами якого передано банку грошові кошти у сумі 400 000 гривень на строк 366 днів до 16 серпня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 18% річних з наступною пролонгацією і правом поповнення. 20 листопада 2013 року позивачем було додатково внесено грошові кошти у сумі 200 000 гривень. Отже, загальна сума вкладу становить 600 000 гривень.

Від 16.08.2013 до 20.11.2013 включно, 65 дні = 12821,92 грн.;

від 21.11.2013 до 16.08.2014 включно, 236 дні = 69830,14 грн.;

від 07.08.2014 до 18.08.2015 включно, 366 дні = 108295,89 грн.;

від 19.08.2015 до 19.08.2016 включно, 366 дні = 108295,89 грн.;

від 20.08.2016 до 21.08.2017 включно, 366 дні = 90246,58 грн.,

та від 22.08.2017 до 20.11.2017 включно, 90 дні = 1479,45 грн., а всього - 108295,89 грн. х 2 +12821,92 грн +69830,14 грн.+ 90246,58 грн. +1479,45 грн.= 390969 грн. 87 коп.

За договором вкладу від 26 грудня 2013 року "СТАНДАРТ" №SAMDNWFD 900, за умовами якого банку передано грошові кошти у сумі 200 000 гривень на строк 366 днів до 26 грудня 2014 року включно із відсотковою ставкою на дату вкладу 19 % річних з наступною пролонгацією і правом поповнення:

від 26.12.2013 до 26.12.2014 включно, 366 дні = 38104,11 грн.;

від 27.12.2014 до 28.12.2015 включно, 366 дні = 38104,11 грн.;

від 29.12.2015 до 29.12.2016 включно, 366 дні = 38104,11 грн.,

та від 30.12.2016 до 20.11.2017 включно, 325 дні = 1780,82 грн., а всього - 38104,11 грн. х 3 +1780,82 грн.= 116093 грн. 15 коп.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Отже, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: