Справа № 462/4073/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/577/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника Мельника В.Р. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Віталія Ярославовича на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Ліуша А.І., у справі заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ,-

В С Т А Н О В И Л А:

заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат її батька ОСОБА_3 Її батько ОСОБА_4 з 2002 року проживав з рідним братом ОСОБА_3 , здійснював за ним догляд у с. Годвишня Городоцького району. 20 січня 2006 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 Батько за життя не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв її згідно заповіту, так як проживав постійно з братом до дня смерті. Просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 за участі заінтересованої особи: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю - відмовлено за безпідставністю.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року оскаржив представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Мельник Віталій Ярославович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що при ухвалені судом рішення були грубо порушені норми матеріального та процесуального права, не досліджені і неповно з`ясовані обставини справи в їх сукупності, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що метою звернення до суду було встановлення факту постійного проживання її батька - спадкоємця ОСОБА_4 із його рідним братом - спадкодавцем ОСОБА_3 , в тому числі на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього для подальшого оформлення прав на спадкове майно в органах нотаріату, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Проте, суд першої інстанції безпідставно в судовому рішенні зазначив про встановлення факту проживання однією сім`єю, понад п`ять років до часу відкриття спадщини, зіславшись на вимоги ст. 1264 ЦК України, оскільки заявник про таке не просив. Наголошує на тому, що оскільки її батько ОСОБА_4 проживав разом із ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, про відмову від прийняття спадщини не заявляв.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року скасувати та постановити нове, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав заяви, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником чи її представником не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, щодо проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 понад 5 років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, а також не надано суду доказів щодо того, чи були вони пов`язані спільним побутом та чи мали взаємні права та обов`язки.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, ОСОБА_1 просила встановити факт постійного проживання її батька - спадкоємця ОСОБА_4 із його рідним братом - спадкодавцем ОСОБА_3 , в тому числі на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього, з метою подальшого оформлення прав на спадкове майно в органах нотаріату, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не заявив про відмову від спадщини.

Проте суд першої інстанції при вирішенні справи не застосував положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не дослідив обставини, обумовлені диспозицією наведеної норми, натомість з`ясовував факт проживання однією сім`єю спадкоємця ОСОБА_4 із його рідним братом - спадкодавцем ОСОБА_3 понад 5 років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

При цьому за ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Отже, прийняття спадщини або відмова у прийнятті спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду або незгоду вступити в спадкові права.

При цьому, за відсутності реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця, обставини, передбачені частиною 3 статті 1268 ЦК України можуть підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За змістом п. 211 глави ІІІ розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (діяла на момент відкриття спадщини), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2006 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заповіту від 20 січня 2006 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно на день своєї смерті ОСОБА_4

Відповідно до довідки № 90 від 13 лютого 2018 року ОСОБА_4 проживав без реєстрації з ОСОБА_3 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснював догляд за ОСОБА_3 .

Колегія суддів враховує, що недотримання заявником вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до переконання про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а відтак і про те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 2, 8 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішеннісуду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме, застосовано норму права, яка не підлягала застосуванню, натомість не застосовано ту норму права, на яку посилалась заявника і яка підлягала застосуванню, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання спадкоємця ОСОБА_4 разом з його рідним братом спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Мельника Віталія Ярославовича - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи: Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_4 разом з його рідним братом спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.