КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/44196/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8071/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

11 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Коліснику В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування та відшкодування збитків ,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та відшкодування збитків, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 26 вересня 2016 року о 13 год. 50 хв. біля будинку №12 по бульвару Тараса Шевченка в місті Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Audi A7», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2

За фактом вказаної ДТП 26 вересня 2016 року патрульним роти №10 батальйону №4 УПП в місті Києві Верпицьким М.О. складено Протокол про адміністративне правопорушення серії АП1№239362 відносно водія ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП та Протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_3 за ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів).

Зазначив, що він, будучи формальним винуватцем ДТП станом на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення, виконав усі передбачені законом вимоги щодо повідомлення ПрАТ СК «Аско-Медсервіс», де на момент ДТП була застрахована його цивільна правова відповідальність відповідно до Полісу ОСЦПВ №АЕ/6024699 від 20 червня 2016 року.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№140438, складеного 27 січня 2017 року Управлінням патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України в місті Києві відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищенаведеної ДТП.

Після отримання 13 листопада 2017 року на руки копії постанови суду від 12 жовтня 2017 року, 14 листопада 2017 року звернувся з повідомленням про ДТП до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Листом від 22 листопада 2017 року за №3.1-05/30087 МТСБУ відмовило позивачу у виплаті відшкодування заподіяної шкоди через пропуск останнім встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для звернення з відповідною заявою.

Зазначив, що він об`єктивно не міг виконати вимоги, передбачені п.п. 37.1.4 пункту 37.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже протягом року з моменту настання ДТП не перебував у статусі потерпілого - суб`єкта звернення до МТСБУ за законом, а набув такого статусу тільки з 24 жовтня 2017 року, тобто з моменту набрання законної сили постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року.

Також зазначив, що фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Audi A7», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП становить 234 532,90 грн.

У зв`язку із викладеним та враховуючи уточнену позовну заяву, просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь в якості страхового відшкодування (регламентної виплати) 100 000 грн., стягнути з ОСОБА_3 на його користь в якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 134 532,90 грн., стягнути судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позовну заяву задоволено повністю.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 в якості страхового відшкодування 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 134 532, 90 грн.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 345, 33 грн.

Не погодившись з рішенням суду, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати в частині стягнення відшкодування з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 вересня 2016 року о 13 год. 50 хв. біля будинку №12 по бульвару Тараса Шевченка в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Audi A7», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії БР№140438, складеного 27 січня 2017 року Управлінням патрульної поліції Департаменту патрульної України в місті Києві відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року, яка набрала законної сили 24 жовтня 2017 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вищенаведеної ДТП.

За ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також з матеріалів справи вбачається, що в результаті вищезазначеної ДТП автомобілю марки марки «Audi A7», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 , завдано механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту №5303 від 10 жовтня 2016 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Audi A7», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, становить 296 726,43 грн., а фактична вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу склала 234 532,90 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № від 10 жовтня 2016 року на відновлювальний ремонт ТЗ, виданий ТОВ «Порше Інтер авто Україна», актом виконаних робіт №/1 від 27.10.2016 року, виданий ТОВ «Порше Інтер авто Україна», квитанцією № НОМЕР_4 від 10 жовтня 2016 року на суму 2000 грн., платіжним дорученням №67 від 19 жовтня 2016 року на суму 232 532,90 грн.

На день вчинення ДТП відповідач ОСОБА_3 не мав чинного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся з повідомленням про ДТП до Моторного (транспортного) страхового бюро України лише 14 листопада 2017 року.

Згідно листа МТСБУ від 22 листопада 2017 року за №3.1-05/30087, позивачу у виплаті відшкодування заподіяної шкоди відмовлено через пропуск останнім встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для звернення з відповідною заявою.

Положенням ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Положеннями ст. 22 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Відповідно до п.п. 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач об`єктивно не міг виконати вимоги, передбачені п.п. 37.1.4 пункту 37.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки протягом року після настання ДТП він не перебував у статусі потерпілого - суб`єкта звернення до МТСБУ за законом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків),визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (в окремих випадках МТСБУ) виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (МТСБУ) узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що вищевказана ДТП сталася 26 вересня 2016 року, а позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування лише 14 листопада 2017 року, тобто після пропуску строку на звернення з заявою про страхове відшкодування, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Доводи позивача про те, що право звернення до страховика у нього виникло лише 24 жовтня 2017 року, з моменту набрання чинності постановою суду про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, є необґрунтованими.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 3 жовтня 2018 року в справі №753/5293/16-ц, строк, зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є присічним і поновленню не підлягає.

Та обставина, що винну у ДТП особу було встановлено судовим рішенням лише 12 жовтня 2017 року, не дає підстав для висновку, що позивач отримав статус потерпілої особи з моменту визнання судом винною особою водія іншого автомобіля.

Позивач, як власник пошкодженого автомобіля, мав право на звернення до МТСБУ у визначений законом строк з відповідною заявою, проте таким своїм правом не скористався.

Суд першої інстанції не звернув уваги на підстави відмови у виплаті страхового відшкодування, жодного мотиву, з яких він визнав таку відмову необґрунтованою, у своєму рішенні не навів та не дав оцінки діям позивача з урахуванням вимог закону.

Крім того, пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

За пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не виконав обов`язку щодо збереження транспортного засобу у тому стані, який існував після дорожньо-транспортної пригоди, пошкоджений автомобіль відновлено до отримання експертного висновку та відповідно до звернення до МТСБУ. Зазначене призвело до неможливості аварійного комісара встановити розмір заподіяної шкоди, а тому в МТСБУ були відсутні правові підстави для відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування з МТСБУ не ґрунтується на вимогах закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог до МТСБУ.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову до МТСБУ, підлягає скасуванню судове рішення в частині стягнення з вказаної особи витрат по сплаті судового збору в сумі 1000 грн.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині не оскаржується, а тому, в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року в частині скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування та відшкодування збитків відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Головуючий

Судді