ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 червня 2019 року

м. Харків

справа № 638/18571/17

провадження № 22-ц/818/2841/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругова С.С., Маміна О.В.,

учасники справи:

позивач - КП «Харківські теплові мережі»;

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова, постановлене 04 лютого 2019 року у складі суду Аркатової К.В.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням трьох відсотків річних, інфляційних витрат та судового збору у сумі 18596 грн. 9 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі своїх обов`язків тривалий період часу не виконують, добровільно заборгованість не сплачують.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2019 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року у розмірі 14329 (чотирнадцять тисяч триста двадцять дев`ять) грн 56 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. по 400 (чотириста) грн. з кожного.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що не був присутнім ні в одному судовому засіданні, а тому був позбавлений права брати участь у судових засіданнях. Також судом першої інстанції порушена ч. 4 ст. 223 ЦПК України, згідно якої заочне рішення може бути прийняте у разі повторної неявки відповідача до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Особистий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за адресою: АДРЕСА_2 на ОСОБА_1

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.06.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 та скасовано судовий наказ №638/4833/17, виданий за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу щодо вимог про стягнення з боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суми заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 14575, 60 грн. за період з 01.04.2013 по 28.02.2017 року.

Відносини щодо надання фізичним особам послуг з централізованого опалення регулюються Законом України від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Тобто, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з центрального опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Між тим, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має право на пільги для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно повідомлень Управління праці та соціального захисту населення у Дзержинському районі ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (а.с. 42).

09 листопада 2015 року ОСОБА_1 звертався до КП «Харківські теплові мережі» із заявою про надання пільг на опалення та постачання гарячої води. 15.01.2014 року позивачем прийнято від відповідача ОСОБА_1 . пакет пільгових документів та повідомлено, що зміна нарахувань з урахуванням пільгової знижки буде відображена в рахунку за послуги теплопостачання за січень 2014 року (а.с. 40-41).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 13 «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги у виді 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Статтею 64 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-У1 «Про Державний бюджет України на 2010 рік» встановлено, що до членів сім`ї пільговика при наданні пільг належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства 1 та П групи або інвалідами 1 групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни 1 групи та доглядає за ним за умови, що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним.

У разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу (пункт 22).

За період з 01.12.2011 року по 31.12.2013 року відповідач не звертався до позивача для здійснення нарахувань за пільговими умовами, зазначене зокрема встановлено рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.02.2016 року (справа №638/5907/13-ц).

Позивачем не оспорюється, що в березні 2017 року до підприємства звернувся відповідач ОСОБА_4 з пакетом документів, які підтверджують пільгу в розмірі 75%.

За період з 01.01.2014 року по 28.02.2017 року нарахування здійснювались з урахуванням наданих пільг, що відображено у розрахунку.

Як вбачається з наданого розрахунку за відповідачами за період з 01.04.2013 року по 28.02.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 14083,2 грн.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до норм ч.2, ч.3 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову. Після переривання перебіг давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, враховуючи ухвалу суду про скасування судового наказу та подання позовної заяви до суду 06.02.2017 року - період з 01.04.2013 року по 01.02.2014 року знаходиться за межами строку позовної давності.

За таких обставин, судова колегія вважає, що період стягнення визначено судом першої інстанції в межах позовної давності, заборгованість є доведеною та такою, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів за надані послуги в межах строку позовної давності за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат на загальну суму 14329,56 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про позбавлення судом його права брати участь у судових засіданнях, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.05.2018 року розгляд справи призначено на 20.09.2018 року на 10.30 год., відповідачі по справі були повідомлені належним чином, що вбачається з розписки (а.с. 50), проте в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 23.11.2018 р. на 09.45 год.

23.11.2018 року відповідач заявив клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 04.02.2019 року на 09.30 год. Згідно довідки (а.с. 71) 04.02.2019 року сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені, про що ОСОБА_1 та представник КП «ХТМ» розписалися у явочному листі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судова колегія, з урахуванням зазначених обставин, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_6 про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, вважає доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції ч. 2 ст. 43 ЦПК України безпідставними.

Між тим, колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 13.01.2016 року.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова, постановлене 04 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат - скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна