Справа № 464/2968/18 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/513/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 та, з урахуванням заяви про зміну підстави позову від 30.07.2018 року, просив суд стягнути з відповідача на його користь заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 51450,00 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн.

В обґрунтування позову, з урахування заяви про зміну підстави позову, вказував, що 18.10.2017 року у м. Львові на вулиці Зелена, 257 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Богдан», під керуванням водія ОСОБА_2 , який в подальшому постановою суду був визнаний винною особою у вчиненні цієї пригоди, та автомобіля «Toyota Land Cruiser 200», під керуванням позивача. На момент вчинення ДТП автомобіль відповідача застраховано у страховій компанії з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу заподіяно майнову шкоду. Відповідно до висновку експерта розмір вартості ремонту пошкодженого автомобіля позивача без врахування зносу деталей становить 148953,35 грн., а з урахуванням зносу деталей автомобіля, у розмірі 113995,50 грн. Транспортний засіб під керуванням винної особи на правовій підставі належить ЛК АТП № 1, що підтверджується договором оренди транспортних засобів від 23.09.2013 року. Вказує, що хоч водій ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах із відповідачем, однак останній у відповідності до ст. ст. 804, 805, 1172, 1187, 1192, 1194 ЦК України повинен відшкодувати заподіяну шкоду у зазначеному розмірі. Крім того, просив суд стягнути витрати за проведення експертизи у розмірі 1500,00 грн. та понесені судові витрати у виді судового збору у сумі 704,80 грн., які підтверджені письмовими доказами.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15495,50 грн.

Стягнуто з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 212,04 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та Львівське комунальне автотранспортне підприємство № 1, вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заподіяну шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження автомобіля, яка становить у розмірі 13 995,50 грн. без врахування 100 000 грн. здійсненої страхової виплати, оскільки відповідно до висновку №346 від 11.11.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 148 953,35 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження становить 113 995,50 грн. Разом з тим, звертає увагу на те, що вартість відновлення автомобіля на СТО становить 149 950,00 грн., що підтверджується рахунком №1 від 03.11.2017 року, актом виконаних робіт №0006 від 27.11.2017 року та чеками про оплату вказаних робіт. Також апелянт зазначає, що водій ОСОБА_2 на момент ДТП здійснював перевезення пасажирів згідно з договором оренди транспортних засобів у ЛК АТП №1, а відтак саме відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду в розмірі 51 450,00 грн. (що складає різницю між фактичним збитком в розмірі 149 950,00 грн., за мінусом сплаченого страхового відшкодування в розмірі 100 000, 00 грн. та з врахуванням 1500.00 грн. послуг експерта).

З наведених підстав апелянт просить рішення суду в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному розмірі.

Львівське комунальне автотранспортне підприємство № 1 в апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутній доказ того, що водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів на замовлення ЛК АТП №1, а також відсутні докази того, що в день ДТП транспортний засіб використовувався ЛК АТП №1 для обслуговування автобусного маршруту №37. Крім цього апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що випуск транспортного засобу марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 на автобусний маршрут та допуск водія ОСОБА_2 до керування цим транспортним засобом здійснено ТзОВ «Фірма Інтерпост» без погодження з ЛК АТП №1. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що водій ОСОБА_2 в день ДТП мав квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху чи інші документи саме на автобусний маршрут ЛК АТП №1. Також апелянт зазначає, що на момент ДТП водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом за наявності документів, визначених ПДР, а відтак і обов`язок відшкодовувати шкоду в силу ч.2 ст. 1187 ЦК України покладено саме на нього, а не на ЛК АТП №1, як особу, яка застрахувала цивільно - правову відповідальність.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, не повідомили суд про причини неявки, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ЛК АТП №1 володіє і користується транспортним засобом марки «Богдан», яким керував водій ОСОБА_2 , на відповідній правовій підставі, а саме, на підставі договору оренди транспортних засобів від 23.09.2013 року, а тому відповідно до ст. 804, ч.2 ст. 1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим, суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заподіяну шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження пошкодженого автомобіля, яка становить у розмірі 13995,50 грн. (без урахування 100 000 грн. страхової виплати), а також 1500,00 грн. витрат за проведення експертного дослідження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та стверджується матеріалами справи, що 18 жовтня 2017 року о 14 год. 20 хв., у м. Львові на вулиці Зелена, 257, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджено схемою ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_2 отримав технічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11. 2017 року та постановою цього ж суду від 03.03.2018 року, якою виправлено описки у судовому рішення від 17.11.2017 року, в справі №466/7981/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2013 року між Львівським комунальним автотранспортним підприємством № 1 (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Інтерпост» було укладено договір оренди транспортних засобів, серед переліку прийнятого відповідачем є: транспортний засіб марки «Богдан А 09202», д.н.з. НОМЕР_1 , який був безпосереднім учасником ДТП 18.10.2017 року та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу НОМЕР_3 від 18.01.2008 року.

Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача орендарем, у зв`язку із користуванням річчю, переданою в оренду.

Спірні правовідносини регулюються нормами Глави 58 найм (оренда), Главою 82 відшкодування шкоди Цивільного кодексу України та умовами договору оренди транспортних засобів від 23.09.2013 року.

Відповідно до пп. 1.1. п. 1, пп.5 п. 5 умов договору від 23.09.2013 року орендодавець ( ТзОВ «Фірма Інтерпост») передає надані йому у користування належні третім особам на праві власності, а орендар (ЛК АТП № 1) приймає в платне тимчасове володіння та користування транспортні засоби з екіпажами, для здійснення перевезень пасажирів. Сторони несуть відповідальність в обсязі, порядку та на підставах, передбачених законодавством України і Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути, зокрема, наземні самохідні транспортні засоби ( ч. 1 ст. 798 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.798 ЦК України договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

Згідно з ч. 1 ст. 804 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку із використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.805 ЦК України управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого у найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

З вищенаведених норм вбачається, що екіпаж транспортного засобу не повинен перебувати в трудових відносинах з наймачем.

Відповідно до висновку №346 від 11.11.2017 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та ринкової вартості КТЗ вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 148953,35 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на моменту дослідження становить 113995,50 грн.

Згідно із положеннями ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви про зміну предмету позову від 30.07.2018 року, цивільна правова відповідальність водія транспортного засобу «Богдан» застрахована Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АК/6176870, у якому визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн. Частина суми заподіяної шкоди у розмірі 100000,00 грн. була відшкодована позивачу страховою компанією, що сторонами не заперечувалося.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.1192 цього Кодексу розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції безспірно встановлено те, що ЛК АТП №1 володіє і користується транспортним засобом марки «Богдан», яким керував водій ОСОБА_2 , на відповідній правовій підставі, а саме, на підставі договору оренди транспортних засобів від 23.09.2013 року, а тому в силу ст. 804, ч.2 ст. 1187 ЦК України зобов`язаний відшкодувати шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти на відшкодування заподіяної майнової шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження пошкодженого автомобіля, яка становить у розмірі 13995,50 грн. (без урахування 100 000 грн. страхової виплати), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з огляду на наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092.

Відповідно до п.3.9 вказаної Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з відповідача слід стягнути завдану матеріальну шкоду у розмірі 49950,00 грн. є безпідставними, оскільки така сума розрахована із вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження, що суперечить ч. 2 ст. 1192 ЦК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги ЛК АТП № 1 про те, що судом не враховано, що в матеріалах справи відсутній доказ того, що водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював перевезення пасажирів на замовлення ЛК АТП №1, а також відсутні докази того, що в день ДТП транспортний засіб використовувався ЛК АТП №1 для обслуговування автобусного маршруту №37 то такі є голослівними та спростовуються матеріалами справи, оскільки в день ДТП транспортний засіб марки «Богдан А 09202», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 виїхав на маршрут №37 згідно маршрутного листа, виданого наймодавцем транспортного засобу ТзОВ «Фірма Інтерпост», що підтверджується викопіюванням з журналу реєстрації маршрутних листів, а відтак вказаний транспортний засіб перебував на маршруті у зв`язку з виконанням умов договору оренди транспортних засобів від 23.09.2013 року.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Зважаючи на вищенаведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем для визначення розміру збитків, завданих йому внаслідок ДТП 18.10.2017 року, було залучено експерта товарознавця, який склав висновок № 346 від 11.11.2017 року, у зв`язку із чим позивачем було понесено витрати на його залучення у розмірі 1500,00 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 24.10.2017 року, а відтак такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06.06.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.