КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 753/13521/18

провадження №22-ц/824/3429/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання учасники справи: позивач представник позивача відповідач третя особа ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року /суддя Цимбал І.К./

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, Орган опіки та піклування в особі Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про встановлення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

- у користування ОСОБА_4 виділити окрему ізольовану кімнату жилою площею 12,0 кв.м.;

- у користування ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виділити 2 окремі ізольовані кімнати жилою площею 18, 0 кв.м. та 11, 9 кв.м.;

- в загальному користуванні залишити кухню 8,3 кв.м., коридор 18,9 кв.м., ванну кімнату 3,0 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м. залишити в загальному користуванні. /а.с. 6/

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30.11.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. /а.с.114-116/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30.11.2018 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Вказує, що оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє у користування сторонам частки в натурі, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно.

ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, відповідача, третьої особи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 07.03.2000 року, позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_4 , треті сторони ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 79,1 кв.м., у рівних долях. /а.с. 9/

У вказаній квартирі, із житловою площею 41, 9 кв.м., зареєстровані власники, та неповнолітній син сторін ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Форма № 3 та поясненнями учасників процесу у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. /а.с. 10/

Також, судом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому 06.08.1991 року шлюбі відповідно до Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 . /а.с. 11/

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.07.2014 року, шлюб розірвано. /а.с. 12/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вірно керувався нормами ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України, відповідно до якої, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; ст. 47 ЖК УРСР, яка передбачає, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу; п. 3 постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів, президії Київської міської ради профспілок № 582 від 15.07.85 «Про порядок застосування у м. Києві «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», згідно якої, жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв. м жилої площі, але не більш однієї кімнати на одну особу і не менш, як 9 кв. м жилої площі.

Встановивши відсутність доказів порушення ОСОБА_4 права ОСОБА_2 користування житлом, порушення прав третіх осіб, які із самостійними вимогами до суду не звертались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджено поясненнями у судовому засіданні, спірна квартира перебуває у власності чотирьох осіб, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_7 - неповнолітній спільний син позивача та відповідача не є власником частки у вказаній квартирі, однак зареєстрований у ній. /а.с. 10/

Квартира складається із трьох кімнат, житловою площею 41, 9 кв.м., 1/4 частина у житловій площі кожного співвласника є 10,47 кв.м. При визначенні розміру часток - неповнолітній ОСОБА_7 не враховується, оскільки у нього відсутнє право власності. Його права на проживання, користування житловою площею вказаним судовим розглядом не порушуються.

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 , комунальні платежі сплачуються виключно ним і дані обставини не заперечували інші учасники процесу.

Станом на дату розгляду цивільної справи, у спірній квартирі проживають позивач, відповідач та їх неповнолітній син, який не є співвласником квартири.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належить першочергове право володіння, користування та розпорядження майном, яким він володіє.

У розумінні ст. ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України, відсутні перешкоди у користуванні житловою площею, яка належить кожному співвласнику відповідно до його частки у праві спільної часткової власності.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи позивача про виділ ОСОБА_6 , ОСОБА_5 окремих ізольованих кімнат, на підставі наступного.

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приймають участь у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету позову та є повнолітніми.

Відповідно до ч. 3 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦПК України, Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із самостійними позовними вимогами до суду не звертались, а отже колегія суддів приходить до висновку, що їх права як співвласників не порушені, оскільки за їх захистом вони не звертались, до вказаного позову не приєднувались, з апеляційними скаргами не звертались.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, шляхом вчинення правопорушення у сфері побуту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідних заяв до правоохоронних органів позивач не писала і вказані обставини не є предметом розгляду цієї цивільної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: