10.06.2019 Єдиний унікальний номер 205/4046/19
Єдиний унікальний номер 205/4046/19
Провадження № 2з/205/107/19
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

10 червня 2019 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Приходченко О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2019 року Чміль А.О. направив поштою до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до відповідача ОСОБА_2 , третя особа УССД Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною, який надійшов до суду 10 травня 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито загальне позовне провадження.

07 червня 2019 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить заборонити відповідачеві вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 вивозити за межі України дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свою заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 вчиняє перешкоди позивачеві у спілкуванні та побаченнях з дитиною, викрала спільну дитину, переховується від органів поліції, планує у подальшому вивезти дитину за межі України. Для реалізації цієї мети відповідачем було направлено до УССД Чечелівської районної у м. Дніпрі ради заяву для отримання рішення про надання дозволу на вивезення дитини за кордон.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи докази, що надані позивачем на підтвердження своїх вимог, вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову в задоволенню не підлягають за наступних підстав.

На підставі п.п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Що стосується вимог заяви про накладення заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку; осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Вказаний перелік є вичерпним. Так жодна із зазначених підстав не є такою, що може бути застосована до ОСОБА_2 та сумісної дитини сторін, а тому обмеження їй щодо вільного вибору місця проживання в Україні буде порушенням прав, гарантованих Конституцією України.

Разом з тим, при зверненні до суду із заявою заборонити відповідачеві змінювати місце проживання малолітньої дитини позивачем не надано до суду доказів, що відповідач наразі проживає за вказаною адресою, що житловий будинок/квартира, яку зазначено ним як бажана адреса проживання відповідача з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності відповідачеві, не надано доказів, що ухвала суду не буде порушувати законні права та інтереси власника зазначеного житлового приміщення. Також не надано суду доказів, що санітарні умови проживання у вказаному житловому приміщенні відповідають вимогам для проживання матері з дитиною грудного віку.

Тому суд приходить до висновку, що у задоволенні зазначеної вимоги заяви позивачеві слід відмовити.

Щодо вимоги про заборону відповідачеві ОСОБА_2 вивозити за межі України малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вони також задоволенню не підлягають, оскільки, суд перш за все має керуватися інтересами малолітньої дитини, а заборона на виїзд відповідача з донькою за кордон буде порушенням саме прав дитину, у т.ч. і на оздоровлення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

За таких обставин, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності і обґрунтування вимог позивача щодо забезпечення позову, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви позивачеві необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 149, п.п. 1, 2 ч. 1, ч.ч. 2, 10 ст. 150, ч. 1 ст. 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні та встановлення графіку побачень з дитиною відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя: