Єдиний унікальний номер 236/4577/18 Номер провадження 22-ц/804/1291/19
Єдиний унікальний номер 236/4577/18 Головуючий у 1 інстанції Саржевська І.В.
Номер провадження 22-ц/804/1291/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Біляєвої О.М., Тимченко О.О.

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу №236/4577/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 лютого 2019 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Лиман Донецької області,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, в обґрунтування якого послались на те, що ОСОБА_2 , на підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 квітня 2016 року є власником ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідач по справі ОСОБА_4 , колишній чоловік ОСОБА_2 .. Шлюб між ОСОБА_2 та відповідачем розірвано 17 жовтня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 . Відповідач зареєстрований у спірній квартирі разом з їхньою старшою донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Однак незважаючи на відсутність будь-яких заборон чи обмежень в користуванні квартири, відповідач ОСОБА_4 фактичної можливості проживати у зазначеній квартирі їй ОСОБА_2 , та їхнім донькам: ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) не надає. Так, відповідач самовільно змінив вхідні замки на дверях та не пускає її разом з дітьми до квартири, що підтверджується повідомленням №299 Лиманського ВП від 13 грудня 2018 року.

Просили вселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом із малолітньою ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 не чинити перешкоди щодо користування та проживання, вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , тертя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення задоволено. Вселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , разом з малолітньою ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не чинити перешкоди щодо користування та проживання, вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , разом з малолітньою ОСОБА_3 , до квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в судовому засіданні надавав пояснення про те, що не перешкоджає позивачам мешкати у квартирі та замків від вхідних дверей не змінював. Той факт що вони не могли потрапити до квартири АДРЕСА_1 нічим не підтверджується, а позивачі від нього вимагають подарувати свою ? частину квартири доньці ОСОБА_5 , а самому полишити цю квартиру, однак він цього на теперішній час не може зробити оскільки відсутнє інше житло.

Також зазначив, що в мотивувальній частині суд не послався на жоден доказ який дослідив, лише на аркуші справи, хоча самі докази не досліджувалися, а саме: розрахунок заборгованості, рух коштів по рахункам, довідка про стан заборгованості, розрахунок загальної суми заборгованості, виписки по особовому рахунку. Вважає, що суд порушив ст. 89 ЦПК України. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не враховано висновок ВСУ у справі №6-1945цс17 та не досліджені всі обставини справи.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивачів та третьої особи до апеляційного суду не надходили.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не з`явився, надіслав листа в якому зазначив, що представник виконавчого комітету (органу опіки та піклування) Лиманської міської ради на слухання прибути не може, просив справу розглядати без їхньої участі та просили врахувати ст. 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 (а.с.13) та відповідач ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 січня 1998 року (а.с.14-15).

Від сумісного життя подружжя мають двох дітей - малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-11).

Також судом встановлено, що 17 жовтня 2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.12).

Довідкою про склад сім`ї, виданої 29 січня 2019 року Лиманською міською радою Донецької області, підтверджується реєстрація у спірній квартирі всіх членів сім`ї: ОСОБА_4 з 15 вересня 2014 року, ОСОБА_1 , доньки відповідача з 11 липня 2014 року, ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 29 січня 2019 року, тобто під час розгляду справи.

На підставі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 21 квітня 2016 року ОСОБА_2 є власником ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.14-15). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 травня 2016 року (а.с.16).

Відповідач по справі ОСОБА_4 , колишній чоловік позивача, є власником ? частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2019 року (а.с.42).

Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що позивачі з середини грудня 2018 року позбавлені можливості проживати та користуватися жилим приміщенням (а.с.21), позивач ОСОБА_2 як спільний власник житла, позивач ОСОБА_1 як член сім`ї, у зв`язку з чим звернулися до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні з пояснень позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та самого відповідача ОСОБА_4 , встановлено, що незважаючи на відсутність будь-яких заборон чи обмежень в користуванні квартири, відповідач ОСОБА_4 фактичної можливості проживати у зазначеній квартирі позивачу ОСОБА_2 та донькам: ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 не надає. Відповідач самовільно змінив вхідні замки на дверях та не пускає ОСОБА_2 разом з дітьми до квартири, що підтверджується повідомленням № 299 АДРЕСА_3 ВП від 13 грудня 2018 року, актом від 14 грудня 2018 року, складеним Головою м-на Південний». До теперішнього часу перешкоди в користуванні житлом відповідач не усунув(а.с.66). Окрім того, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, окрім мотивування відсутності позивача ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_3 починаючі з квітня 2016 року, з часу реєстрації права власності, в зазначеній квартирі. Також судом враховано приписи преамбули до Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов із дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.161 ЖК УРСР Наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві особистої власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Під час розгляду справи, судом першої інстанції досліджені всі докази надані учасникам справи та вірно зроблено висновок про обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновку суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Також не знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду України у справі №6-1945цс17 про те, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, адже, виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, вбачається, що судом першої інстанції враховано інтереси малолітньої дитини, в інтересах якої діє позивач ОСОБА_2 ..

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.М. Біляєва

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий