Справа № 323/495/19
Провадження № 2/323/261/19
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді Плечищевої О.В.,при секретарі-Свириденко О.С., за участю адвоката -Склярова О.Е. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

позивача: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ),

до відповідача: Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області (ідентифікаційний кодюридичної особив Єдиномудержавному реєстрі підприємств таорганізацій України- 02126343,місце знаходження:вул. Покровська,буд. 58,м.Оріхів,Запорізька область,70504),

відповідача: Преображенська сільська рада Оріхівського району Запорізької області(ідентифікаційнийкод юридичноїособи вЄдиному державномуреєстрі підприємствта організаційУкраїни - 04353927,місце знаходження:вул. Преображенська, 3, с. Преображенка, Оріхівського району,Запорізької області,70545),

про захист прав на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2019 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про захист прав на земельну частку (пай). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 1995 року вона була прийнята на роботу в Колективне сільськогосподарське підприємство «Росія» Оріхівського району Запорізької області прибиральницею до колгоспного дитячого садку «Ромашка». На підставі рішення загальних зборів членів КСП «Росія», викладеного в протоколі № 8 від 30 жовтня 1995 року її було прийнято до членів колгоспу.

21 лютого 1996 року КСП «Росія» Оріхівського району одержавло Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 , зареєстрований в Книзі записів актів на право колективної власності на землю за № 6.

Через систематичні затримки у виплаті заробітної плати у червні 1999 року вона звільнилася з роботи у дитячому садку «Ромашка» і на підставі рішення загальних зборів членів КСП «Росія», викладеного в протоколі № 4 від 08 червня 1999 року її було виключено із членів колгоспу, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці серії НОМЕР_3 (запис 1 і 2 на сторінці 2) та архівною довідкою відділу архіву та цивільного захисту населення Оріхівської райдержадміністрації від 10.01.2016 року за № 15-05/К-1-1.

Після звільнення з роботи в колгоспі вона виїхала на заробітки до міста Запоріжжя, де працювала у різних суб`єктів госпдарювання. Потім неодноразово виїздила на заробітки до Росії та Польщі.

У серпні 2018 року від своєї знайомої, яка працювала в колгоспі «Росія» Оріхівського району, вона довідалася, що на теперішній час йде розпаювання сіножатей і пасовищ земель колективної власності, і що вона також має право на земельну частку (пай).

Звернувшись до юристів з цього приводу вона дізналася, що за Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» і Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організація» (далі - Указ) всі землі, що перебували у їхній колективні власності, підлягали розпаюванню, а пунктом 2 цього Указу визначено, що «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогоспдарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства … відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю».

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) в колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділу земельної ділянки в натурі і видачу документа, підтверджуючого право на нього у вигляді Сертифікату на право на земельну ділянку (пай). Кожен член КСП «Росія» має право на земельну частку (пай) в розмірі 7,80 умовних кадастрових гектарів без виділу частки в натурі (на місцевості) з видачею Сертифікату на право на земельну частку (пай).

На теперішній час КСП «Росія» Оріхівського району Запорізької області ліквідовано.

Указом про паювання земель передбачається визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місьцевості), пунктом 5 якого прямо зазначено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зрахка та їх реєстрація провадяться відопвдіною районною державною адміністрацією, в даному випадку - Оріхівською райдержадміністрацією.

На її заяву від 18.01.2019 року про видачу сертифікату на право на земельну частку (пай), як члену КСП «Росія», їй надана відповідь за № 0060/01-11 від 14.02.2019 року про те, що згідно листа відділу Держгеокадастру в Оріхівському районі Запорізької області від 12.02.2019 року № 0-8-0.30-233/109-19, відсутні будь-які записи стосовно реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Росія» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області на її ім`я, у зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутися за захистом права на земельну частку (пай) до суду.

Невиділення їй, як члену колгоспу земельної частки (паю) порушує її право на безоплатну передачу такої частки у її приватну власність, що також передбачено нормами ст. 121 Земельного кодексу україни.

Згідно положень частини 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2006 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» - «Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.»

Статтею 25 Земельного кодексу України передбачено утворення резервного фонду на період передачі земель у приватну власність, який повинен бути не меншим ніж 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ, організацій та громадянам, що були пропущені у списках на розпаювання земель КСП.

Відпводно до ст. 151 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, окрім іншого, належить розпорядження землями державної власності в межах, воизначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статі, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру, починаючи з 1 лютого 2018 року забезпечує передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліку земельних ділянок державної власності, права на які виставлені на земельні торги, в комунальну власність об`єднаних територіальних громад після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди таки земельних ділянок.

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.09.2018 року за № 8-1786/15-18сг «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», Преображенській сільській об`єднаній територіальній громаді Оріхівського району Запорізької області передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності загальною площею 2072,3751 га.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», належними відповідачами у справі є Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області і Преображенська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, яка є представницьким органом Преображенської сільської об`єднаної територіальної громади Оріхівського району запорізької області.

Позивач прохає визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) в розмірі 7,80 умовних кадастрових гектарів, без виділення частки в натурі (на місцевості), на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області шляхом поновлення в списку, що доданий до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Росія» Оріхівського району запорізької області, зареєстрованого за № 6 від 21 лютого 1996 року.

Позивач, її представник - адвокат Скляров О.Е. у судовому засіданні позов підтримують повністю, прохають його задовольнити.

Представник відповідача Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з`явились по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи були повідомлені судовою повісткою під розпис.

Представник відповідача Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області заперечують проти задоволення позовних вимог, прохають застосувати строк позовної давності.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Також,статтею 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що Указом Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено, що метою реформування аграрного сектору економіки було створення умов для рівноправного розвитку різних форм власності та господарювання на землі, вільного їх вибору громадянами України, посилення стимулювання праці та забезпечення на цій основі збільшення виробництва сільськогосподарської продукції.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель , переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

За змістом зазначеної норми право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Відповідно до архівної довідки, позивач, на підставі рішення загальних зборів членів КСП «Росія», викладеного в протоколі № 8 від 30 жовтня 1995 року, була прийнята до членів колгоспу, та на підставі рішення загальних зборів членів КСП «Росія», викладеного в протоколі № 4 від 08 червня 1999 року її було виключено із членів колгоспу, про що також зазначено в трудовій книжці серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи Державний акт на право колективної власності на землю ЗП НОМЕР_4 було видано КСП «Росія» 21.02.1996 року.

Доказів щодо звернення позивача до КСП «Росія» або державних установ з питання порушення її права на отримання земельного паю та не включення її до списків членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), позивач суду не надала. Представник позивача надав суду пояснення, що про своє порушене право на отримання сертифікату на право на земельну ділянку (пай) позивач дізналася лише в серпні 2018 року, однак чому та при яких обставинах лише через двадцять років вона дізналася про порушення її права, пояснень суду не надав.

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР 1963 року, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Оскільки право на отримання земельної частки (паю) мають лише члени КСП, а позивачем земельний пай не був отриманий, то про порушення свого права на земельний пай суд вважає позивачу було відомо з часу паювання.

Відповідно до цього, зі спливом трирічного строку з моменту неотримання позивачем земельної частки (паю), тобто з 1999 року позивач втратив право на позов у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Доказів щодо наявності поважних причин, які перешкоджали їй звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права, позивач суду також не надав.

Відповідно достатті 71 ЦК Української РСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється строком в три роки.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1996 р. №13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», яка діяла до 16.04.2004 року, відповідно до статей 48, 50 Закону України «Про власність», у спорах про захист прав власників земельних ділянок, стороною в яких є громадянин, застосовується трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 75 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року, закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту видачі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Росія», тобто з дня, коли позивач довідалася або могла довідатися про порушення свого права минуло двадцять років, а позивач звернулася до суду лише у лютому 2019 року.

Отже, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вона пропустила строк звернення до суду з поважних причин, крім того, позивач взагалі не просила поновити пропущений нею строк позовної давності у відповідності до вимог ч. 2 ст. 80 ЦК Української РСР 1963 року, а саме якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Оскільки пропуск позивачем строку для звернення до суду, у відповідності до ч. 1ст. 80 ЦК України 1963 року, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, Преображенської сільської ради Оріхівського району запорізької області про захист права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголоення до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд запорізької області.

Учасник справи,якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Плечищева О.В.