ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/422/19

провадження № 22-ц/4809/1090/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова Олена Леонідівна , Науменко В ?ячеслав Вікторович

відповідач - Ковальов Максим Федорович

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2019 року у складі судді Українського В. В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що ОСОБА_4 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписав заяву б/н від 29 липня 2015 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом на заяві.

ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором не виконав, станом на 14 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 13358 грн. 01 коп., з яких: 4860 грн. 27 коп. - відсотки за користування кредитом, 7385 грн. 45 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 612 грн. 29 коп. - штраф (процентна складова).

Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 13358 грн. 01 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Суд дійшов висновку про відсутність доказів виникнення та нарахування заборгованості в сумі 13358 грн. 01 коп., оскільки наданий банком розрахунок не містить відомостей, на яку суму кредиту, а саме на поточне та/або прострочене тіло кредиту нараховувалися відсотки за користування кредитом.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що банк надав суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та неналежним чином виконував зобов?язання по сплаті заборгованості, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом та подальшого звернення до суду. До матеріалів справи додано детальний розрахунок заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов?язань, у тому числі накопичувальним порядком. Розрахунок відсотків за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунка до майбутньої дати сплати відсотків, а також за період, що починається з попередньої дати сплати відсотків по поточну дату сплати відсотків до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування відсотків здійснюється на дату сплати поточного чергового платежу, при цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Станом на дату звернення до суду заборгованість за тілом кредиту відсутня.

Апеляційне провадження відкрито 29 травня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.68), ухвалою від 14 червня 2019 року призначено розгляд справи на 19 червня 2019 року (а.с.74).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

За приписами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

29 липня 2015 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду з тим, що ця його заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений з договором до його укладення та згідний з його умовами (а.с.8).

Позивач, посилаючись на подані ним розрахунки заборгованості з 29 липня 2015 року по 05 серпня 2015 року та з 01 вересня 2015 року по 14 січня 2019 року зазначав, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач виконує неналежним чином , у зв`язку з чим станом на 14 січня 2019 року виникла заборгованість в сумі 13358 грн. 01 коп., з яких: 4860 грн. 27 коп. - відсотки за користування кредитом, 7385 грн. 45 коп. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 612 грн. 29 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.5, 6-7).

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції за правилами ст.89 ЦПК України надав розрахункам банку належну оцінку та правильно зазначив, що без відображення в розрахунку заборгованості за тілом кредиту (поточне та/або прострочене) неможливо перевірити правильність нарахування боргу за процентами та пенею.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості суд першої інстанції правильно зазначив, що визначена заборгованість за процентами в загальній сумі 4860 грн. 27 коп. не підтверджується складовими, зазначеними в розрахунку.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

Матеріали справи взагалі не містять відомостей про термін дії кредитної картки, що унеможливлює визначення судом періоду, за який мають здійснюватися нарахування процентів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач виконував умови кредитного договору та сплачував кошти на погашення заборгованості. З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач витратив кредитні кошти на загальну суму 13982 грн.03 коп., при цьому на виконання умов договору сплатив 16501 грн.82 коп. Зокрема, станом на 24 грудня 2015 року і на 16 лютого 2016 року взагалі заборгованість за кредитом була відсутня (а.с.6).

Разом з тим в позовній заяві позивач посилався на те, що якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, то збільшується розмір кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мали місце на дату нарахування процентів.

Ні до позовної заяви, ні до апеляційної скарги не надана виписка з особового рахунку позичальника на підтвердження, як отримання кредитних коштів, так і їх погашення.

Позивач зазначає в позові, що нарахована пеня в загальній сумі 7385 грн.45 коп., разом з тим розрахунком підтверджується нарахування пені двічі: пеня за простроченим зобов`язанням в сумі 4835 грн.45 коп. та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 2550 грн.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. договору на суму від 100 грн., позичальник сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов?язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов?язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та п?ять процентів від суми позову.

Тобто, банком нарахована неустойка у вигляді пені за прострочення зобов`язання та пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. на загальну суму 7385 грн.45 коп., а також у вигляді штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів в сумі 1112 грн. 29 коп.

Одночасне застосування неустойки за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань, сум прострочення за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором з урахуванням строку виконання кредитного договору до суду першої інстанції позивач не надав. Сам суд зробити такий розрахунок не зміг, оскільки позивач з 01 вересня 2015 року змінив порядок проведення розрахунку, в якому відсутня графа заборгованості за тілом кредиту, що унеможливлює нарахування відсотків та пені (а.с.6-7).

Не надано належного розрахунку заборгованості і до суду апеляційної інстанції.

Посилання позивача на те, що відповідач не оспорює розрахунок, не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом ухвалено заочне рішення і відсутність у справі позиції відповідача не звільняє суд від обов`язку при ухваленні рішення оцінити докази, зокрема, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості позичальника за процентами та пенею.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а містять лише порядок нарахування відсотків, разом з тим не мають жодних посилань та обґрунтувань щодо визначення розміру тіла кредиту, що унеможливлює перевірку наявності заборгованості позичальника за процентами, а також наявності підстав та правильність нарахування неустойки, а зводяться до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 19 червня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко