Справа № 336/3347/17
Пр. № 2-п/336/19/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представників відповідача адвокатів КравченкоЛ.І., Карабак В.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017 року задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання у розмірі 1/4 частини середнього заробітку на час навчання позивача, але не більш ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він з поважних причин не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні, в якому ухвалено рішення, оскільки повістку було направлено за попереднім місцем проживання відповідача, який його змінив, переїхавши до м. Харкова, тому повістки з датами судових засідань він не отримував. Вперше про існування рішення дізнався 26 березня 2019 року від свого представника адвоката Кравченко Л.І., - яка під час ознайомлення з матеріалами іншого виконавчого провадження, що перебуває у Шевченківському відділі державної виконавчої служби, отримала інформацію про наявність в провадженні служби виконавчого провадження з виконання цього рішення.

Крім того, у відповідача є фактичні дані, які свідчать про підстави для відмови в задоволенні позову, а саме: наявність у відповідача неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача стягнені аліменти на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у розмірі ј частини його заробітку (доходу), а також непрацездатної за віком матері ОСОБА_4 , на утримання якої відповідач також сплачує аліменти в розмірі ј частини своїх доходів.

Виходячи з положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу.

Оскільки він позбавлений можливості надавати допомогу повнолітній доньці, що продовжує навчання, просить про скасування заочного рішення суду.

Крім того, з урахуванням того, що йому стало відомо про існування оскаржуваного рішення лише 26 березн 2019 року, а цю заяву він подав до суду вже 4 квітня 2019 року, просить про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На підставі викладеного просить про про скасування заочного рішення суду в цій справі.

В судовому засіданні з приводу розгляду заяви представники відповідача просять про задоволення заяви.

Позивач ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечує, оскільки подання нею цього позову було ініційоване її батьком ОСОБА_2 , який від її імені підготував всі необхідні для звернення до суду документи, пояснивши, що він, не надавши допомоги доньці до досягнення нею повноліття, нарешті відчуває обов`язок допомагати їй в подальшому та в інтересах упорядкування надання цієї допомоги наполягає на її зверненні до суду. Крім того, позивач, зазначила, що існування рішення, що оспорюється, було використано відповідачем при його зверненні до суду з позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки, необхідність якого (зменшення) він обгрунтував стягненням з нього аліментів на утримання позивача, а до участі в справі вона була залучена як третя особа.

У зв`язку з викладеним позивач просить про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Вирішуючи заяву відповідача, суд виходить з такого.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, як випливає із змісту ч. 2 ст. 284 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду (ч. 3 ст. 284 ЦПК).

Так як відомостей про отримання позивачем копії судового рішення в матеріалах справи немає, а якщо виходити з інформації відповідача про дату отримання судового рішення в копії його представником, яке співпало з 26 березня 2019 року, і вже 4 квітня 2019 року (а. с. 140), тобто у встановлений частиною 3 ст. 284 ЦПК України строк, ним було подано до суду заяву про перегляд заочного рішення, суд знаходить всі підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Вивчивши доводи заяви про скасування заочного рішення, суд знаходить заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

В силу ст. 284 ЦПК України заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, лише сукупність зазначених обставин може зумовити скасування заочного рішення.

За змістом ст. 128 ЦПК України судові повістки, адресовані юридичним особам, надсилаються за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Обов`язок учасників процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання внормований статтею 131 ЦПК України.

Наслідки невиконання цього обов`язку передбачені частиною 1 статті 131 ЦПК України, згідно з якою у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Як випливає з розписки на а. с. 13, відповідач вчасно особисто отримав повістку про судовий розгляд, який мав відбутися 8 вересня 2017 року, проте до суду не з`явився без повідомлення причин такої неявки.

Нехтування відповідачем обов`язку повідомлення суду адреси нового місцезнаходження за умови його зміни, як посилається на це відповідач, також не свідчить на користь належної процесуальної поведінки учасника справи.

З огляду на перевірені судом обставини суд доходить висновку про відсутність поважних причин для неявки відповідача в судове засідання, а його процесуальну поведінку розцінює як розпорядження своїм правом на власний розсуд.

При цьому суд виходить з того, що навіть за умови доведеності поважності причин неявки в суд першої інстанції, суд в силу ст. 223 ЦПК України вправі винести заочне рішення за умови другої неявки відповідача, незалежно від причини цієї неявки.

Підсумовуючи наведені міркування, суд не може констатувати наявність однієї із складових, сукупність яких є підставою для скасування заочного рішення, а саме: поважності причини неявки відповідача в судові засідання та неповідомлення про них (причини) суду.

Щодо другої складової - наявності фактичних даних, які не враховані судом, - суд бере до уваги такі обставини.

Заявляючи в заяві про перегляд заочного рішення про наявність рішень суду про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки та непрацездатної матері, суд враховує пояснення позивача, з яких судом встановлено, що відповідачу на час вирішення цього спору не лише було відомо про існування рішень про накладення на нього вказаних зобов`язань, а й те, що подання цього позову було ініційоване ним самим.

За згаданих обставин суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, оскільки заявник не довів жодної з обставин, лише сукупність яких відповідно до закону є підставою для скасування заочного рішення.

Ухвалюючи про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд у відповідності до ч. 4 ст. 287 ЦПК України вважає за необхідне роз`яснити відповідачу право на подання апеляційної скарги на заочне рішення у загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Керуючись ст. ст. 284-287, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 08.09.2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, залишити без задоволення.

Роз`яснити відповідачу право на оскарження заочного рішення суду в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством України, виходячи з того, що строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя О.В. Щаслива