ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/22329/16-ц

провадження № 61-40947 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянувши в порядку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року в складі колегії суддів Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та з уточненням позовних вимог просив зобов`язати відповідача не перешкоджати йому в зустрічах, участі у вихованні й спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити способи участі позивача у вихованні сина шляхом установлення графіка систематичних зустрічей з дитиною кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16:00 год. до 20:00 год., кожної першої й третьої п`ятниці, суботи й неділі місяця - цілодобово, дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків, а також один тиждень на зимові канікули, один тиждень на весняні канікули, один тиждень на осінні канікули та чотири тижні на літні канікули кожного року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати йому в зустрічах, участі у вихованні й спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено способи участі ОСОБА_1 у вихованні сина шляхом установлення графіка систематичних зустрічей з дитиною кожного понеділка, середи та п`ятниці з 16:00 год. до 20:00 год., кожної першої й третьої п`ятниці, суботи й неділі місяця - цілодобово, дні народженнята святкові дні за попередньою домовленістю батьків, а також один тиждень на зимові канікули, один тиждень на весняні канікули, один тиждень на осінні канікули та чотири тижні на літні канікули кожного року.

Суд першої інстанції виходив із того, що в якнайкращих інтересах дитини, враховуючи окреме проживання батьків і їх неприязні стосунки, а також висновок органу опіки та піклування, наявні правові підстави для задоволення позову в даній справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року змінено та викладено його резолютивну частину в новій редакції: «Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково. Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 зустрічам, спілкуванню, участі у вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожного другого та четвертого понеділка з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин та кожної першої й третьої суботи та неділі місяця з 11 години 00 хвилин суботи до 16 години 00 хвилин неділі, а також у дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю. В решті позову - відмовити».

Апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження необхідності частіших зустрічей батька з сином і не довів у встановленому законом порядку, що такі часті зустрічі відповідають якнайкращим інтересам дитини, а тому наявні правові підстави для встановлення такого, який запропонований ораганом опіки та піклування графіка зустрічей.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

19 червня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначене судове рішення в частині позовної вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Верховного Суд від 24 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року дану справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права та дійшли безпідставного висновку про наявність правових підстав для зміни визначеного судом першої інстанції графіка зустрічей батька з сином.

Просив оскаржувану постанову в частині позовної вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми в касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається.

Відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на вказану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали спільно без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 .

Батьки дитини проживають окремо.

Син проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24 жовтня 2016 року № 01-11/1572 ОСОБА_2 зобов`язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 в спілкуванні з сином.

У вказаному висновку орган опіки та піклування визначив спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною кожен другий та четвертий понеділок з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин та кожну першу й третю п`ятниці, суботу та неділю місяця, а також у дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю батьків.

Рішенням Приморського районного суду від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт неприязних стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Мати дитини перешкоджає батькові в зустрічах, участі у вихованні та спілкуванні з сином.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Правильним є висновок судів, що батьки не дійшли згоди щодо способів участі батька в спілкуванні з дитиною, яка проживає разом із матір`ю.

Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надав судам належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності в більш частих його зустрічах із сином, а також не довів у встановленому порядку, що така їх частота відповідає якнайкращим інтересам дитини, з урахуванням її віку та психоемоційного стану.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про усунення батькові перешкод у зустрічах, участі у вихованні та спілкуванні з сином, а також часткового задоволення позовної вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини в даній справі.

Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази про те, що зміна запропонованого ораном опіки та піклування графіка зустрічей батька з сином в умовах окремого проживання батьків, їх стосунків, відповідає якнайкращим інтересам дитини, а тому такі посилання не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року в частині позовної вимоги про визначення способів участі батька у вихованні дитини залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат