Справа № 166/252/19 Головуючий у 1 інстанції: Лях В. І.
Провадження № 22-ц/802/574/19 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної колишньої дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 26 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.11.2007 року по 08.02.2013 року. Шлюб між ними розірвано в судовому порядку. Від шлюбу в сторін дітей немає. Позивачка є інвалідом І групи довічно у зв`язку із загальним захворюванням з 2013 року, не має самостійного заробітку та отримує невисоку пенсію. Зазначає, що після розірвання шлюбу колишній чоловік - відповідач ОСОБА_2 коштів на її утримання не надає і в добровільному порядку надавати відмовляється, хоча працює та має достатній заробіток.

На підставі наведеного ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно із дня пред`явлення позову.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 26 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, покликається на його незаконність та необгрунтованість. Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково послався на вимоги ст. 75 СК України, оскільки вимоги позивача заявлялися в порядку ст. 76 СК України. Судом не прийнято до уваги всі її життєві обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного їх дослідження і оцінки. Позивачка покликається на те, що суд, вирішуючи справу, допустився невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушив норми процесуального права щодо оцінки наданих доказів, неправильно застосував норми матеріального права. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказував, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції про відмову у позові мотивовано тим, що рівень матеріального забезпечення позивача не є нижчим від прожиткового мінімуму, а тому підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи і зроблений з дотриманням вимог закону та узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом при розгляді аналогічних справ .

У справі, що переглядається, установлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 11.11.2007 року Гутянською сільською радою Ратнівського району Волинській області.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.4).

Судом також встановлено, що позивачка страждає на психічне захворювання і перебувала під спостереженням у ВОПЛ м. Луцька, проходила лікування.

23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 первинно встановлено І групу інвалідності, причиною якої є загальне захворювання, строком до 01 жовтня 2015 року.

Із долучених до матеріалів справи копії висновків ЛКК Ратнівської ЦРЛ від 24.02.2015 року та 12.09.2017 р слідує, що позивач визнана інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду (а.с. 9).

12 жовтня 2015 року позивачці встановлено І групу інвалідності довічно на підставі вказаного захворювання (а.с.5-6).

Також рішенням суду від 08.02.2013 р. встановлено, що позивачка з 05.12.2012 р. проживає у своїх батьків (а.с.4).

З наданих до справи відповідачем письмових доказів вбачається, що ОСОБА_2 працює з 05.09.2018 року підсобним робітником у ТзОВ "Волиньліспром" та отримує заробітну плату за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року в розмірі від 3350 грн до 4183 грн на місяць, що підтверджено довідкою (а.с.19), та проживає з дружиною, матір`ю і дочкою, 2018 року народження, що видно із довідки та свідоцтв про шлюб і про народження (а.с.37-39).

На запит суду Старовижівським ОУПФУ у Волинській області надано довідку про те, що пенсія по інвалідності ОСОБА_1 становить 2367, 32 грн (а.с.41).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Згідно із ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначеним стверджується, що непрацездатною внаслідок захворювання ОСОБА_1 стала у жовтні 2013 року, тобто до спливу одного року з дня розлучення. Доказів про протиправну поведінку відповідача позивачем не надано і судом не здобуто.

Згідно з ч.ч., 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1, 5 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року становить 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Таким чином, доводи , викладені в апеляційній скарзі,є безпідставними.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом при вирішенні справи правильно застосовано вищезазначені норми матеріального права, на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами .

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким суд надав належне обґрунтування.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції -залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 26 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий

Судді