справа №176/810/19
провадження №2/176/448/19
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гусейнова К.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на її користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку суму у розмірі 4513,45 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 237,55 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати по розгляду справи.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 15 серпня 1991 року по 31 грудня 2018 року вона працювала у Відділі освіти виконкому Жовтоводської міської ради і її педагогічний стаж становить 27 років. Наказом №2105-к/тр від 10.12.2018 року вона була звільнена у зв`язку з переведенням до комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Дивосвіт». Наказом від 02.01.2019 року вона була прийнята на роботу в інший комунальний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Після звільнення відповідач не виплатив їй належні їй при звільненні та передбачені законом усі платежі. Так, на момент звільнення нею не було використано 19 календарних днів відпустки за 2018 рік, за які вона не отримала грошову компенсацію. Незважаючи на усі її звернення і до відділу освіти виконкому Жовтоводської міської ради і до міського голови і на гарячу лінію Уряду, після спливу майже трьох місяців, з нею так і не розрахувалися та не виплатили грошову компенсацію, що змусило її звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. За її підрахунками компенсація за невикористану відпустку складає 4513 грн. Також позивач вважає, що відповідач повинен здійснити виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в порядку ч.1 ст. 117 КЗпП України, по день постановлення судом рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 237 грн. 55 коп.

Також позивачка вважає, що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, дискомфорті, моральних переживаннях і тому вважає, що мінімально справедливим задоволенням за заподіяну їй моральну шкоду є сума у десять тисяч гривень.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, де Відділ освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог та зазначає, що у зв`язку із реорганізацією комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Жовтоводської міської ради, згідно рішення останнього від 26 вересня 2018 року «Про реорганізацію комунального закладу освіти навчально-виховного комплексу «Дивосвіт» із санаторними групами і класами, за заявою ОСОБА_1 , її було 31 грудня 2018 року звільнено за переведенням до комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Жовтоводської міської ради та 02 січня 2019 року прийнято за переведенням із відділу освіти цього ж закладу. При звільненні за переведенням заявниця не зверталась до відділу освіти із заявою про виплату їй компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Позивач скористалась своїм правом на отримання відпустки у 2019 році. Одразу після прийняття до навчального закладу КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» 03.01.2019 року вона звернулась із заявою і відповідно до неї їй було надано основну щорічну відпустку на 23 календарні дні за період 2018-2019 роки, а 18.02.2019 року позивачкою було надано заяву на відпустку на той же термін, але із зазначенням уточненого відпускного періоду за 2019-2020 роки у зв`язку із чим 18.02.2019 року видано наказ №06-к/тм «Про внесення змін до наказу від 03.01.2019 року №04-к/тм «Про надання основної щорічної відпустки ОСОБА_1 » та було проведено донарахування відпускних сум. З 01.01.2019 року КЗО НВК «Дивосвіт» переведено на фінансову автономію і бухгалтерський облік здійснюється закладом самостійно. Відділ освіти не має підстав та кошторисних призначень для виплати компенсації ОСОБА_1 за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік за її заявою, поданою до відділу освіти 15 лютого 2019 року, тобто вже після проведення її звільнення. ОСОБА_1 має право скористатися невикористаною відпусткою за попередній відпускний період у КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Жовтоводської міської ради, до якого її прийнято за переведенням. У затвердженому на 2019 рік кошторисі КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» в розділі на оплату праці і нарахування на заробітну плату передбачено кошти освітньої субвенції на виплату відпускних педагогічним працівникам повної тривалості 56 календарних днівв з урахуванням невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік та днів щорічної основної відпустки нового періоду з урахуванням уточненого відпускного періоду за 20119-20120 роки. Також, на думку відповідача позивачем не вірно обраховано суму компенсації за невикористаному відпустку та її значно завищено. До того ж відповідач вважає, що позивачем не додано жодних доказів на підтвердження моральної шкоди, не зазначено у чому ж саме полягали душевні страждання, дискомфорт та моральні переживання, не надано доказів на підтвердження таких страждань та переживань.

У своїй відповіді на відзив, представник позивача, адвокат Лапшин В.В. зазначив, що відповідач своїми доводами на спростування позовних вимог намагається ввести суд в оману. Позивачка не висловлювала згоди на отримання відпустки за новим місцем роботи, а напроти із заяв, які були направлені відповідачу та керівництву КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» і які маються в матеріалах справи позивачка чітко висловила своє бажання, щодо отримання саме компенсації за невикористану відпустку. З відповіді від 14.03.2019 року, яка була отримана від керівництва КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» вбачається, що нове підприємство не здатне виплатити компенсацію, оскільки воно її не отримало від відповідача. Посилання відповідача на відсутність коштів та фінансування не може бути взято до уваги, оскільки даний факт не є підставою для звільнення від зобов`язання, як і недоречно перекладати власний обов`язок на інших. Посилання відповідача на те, що позивачка на момент звільнення не зверталась до відповідача з вимогою щодо виплати компенсації за невикористану відпустку, не відповідає нормам ст. 116 КЗпП. Стосовно відпустки, яка була використана позивачкою на новому підприємстві, то вона була використана за заявою позивачки, яка є інвалідом ІІ групи і яка потребує щорічної реабілітації саме з цього приводу і згідно направлення ДЗ СМСЧ№9 №62 від 21.12.2018 року. І дане право передбачене п.2 ч.7 ст. 10 Закону України «Про відпустки», згідно якої щорічна відпустка надається працівникові до настання шестимісячного терміну безперервної роботи у перший рік роботи особам з інвалідністю, при цьому згідно п.2 ч.12 цієї статті така відпустка надається особам з інвалідністю у зручний для них час. І відповідач, який є достовірно обізнаною особою про стан здоров`я позивача навіть намагається спекулювати даними обставинами та цинічно перекручувати у своїх інтересах факти. Також, представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що відповідач поставивши під сумнів у відзиві розрахунок компенсації зроблений позивачем, на його спростування не надав власного розрахунку.

У запереченні на відповідь на відзив, які надійшли до суду 19.06.2019 року, відповідач фактично зазначає ті ж самі підстави та факти, викладені ним у відзиві на позов, зазначаючи при цьому, що у спланований Відділом освіти кошторис КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» передбачено надання ОСОБА_1 повної відпустки у обсязі за весь час з урахуванням днів невикористаної відпустки 2018 року до переведення.

У зв`язку із цим до заперечення на відповідь на відзив відповідач додав клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт», однак не зазначив у своєму клопотанні, яким чином рішення по даній справі вплине на права та обов`язки КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт», у зв`язку із чим суд вважає за необхідним у задоволенні даного клопотання відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із трудовою книжкою ОСОБА_1 , остання знаходилась з відповідачем у трудових відносинах з 15.08.1991 року по 31.12.2018 року (а.с.4-5).

Відповідно до копії наказу від 10.12.2018 року №2105-к/тр начальника відділу освіти виконкому Жовтоводської міської ради Василенко Тетяна Володимирівна була звільнена 31.12.2018 року з посади вчитель фізики КП-2320 Комунального закладу освіти навчально-виховного комплексу «Дивосвіт» у зв`язку з переведенням до комунального закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Жовтоводської міської ради п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.6).

Відповідно до довідки відділу освіти Жовтоводської міської ради за №212 від 31.12.2018 року ОСОБА_1 станом на 31.12.2018 року має невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.09.2018 рік по 31.12.2018 рік 19 календарних днів (а.с.8).

У своїй заяві від 15.02.2019 року позивачка просила відповідача виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку 19 календарних днів за період відпрацьований з 01.09.2018 року по 31.12.2018 рік в НВК «Дивосвіт».

Із відповіді Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на дану заяву, від 27.02.2019 року №01-16/186, відповідач повідомив, якщо працівник переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткову відпустки і не одержав грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткову відпустки зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи. Відповідно до Положення про відділ освіти, затвердженого рішенням сесії Жовтоводської міської ради № 2378 24(І)/УІІ від 28.11.2018 року відбулися зміни в організації роботи відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради, а також відповідно до рішення Жовтоводської міської ради від 26 вересня 2018 року №1970-44(І) УІІ «Про реорганізацію комунального закладу освіти навчально-виховного комплексу «Дивосвіт» із санаторними групами і класами» КЗЗСО І-ІІІ ступенів «Дивосвіт» Жовтоводської міської ради переведено на фінансову автономію і бухгалтерський облік здійснюється закладом самостійно. А тому відділ освіти не має підстав та кошторисних призначень для виплати компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Також позивачу даним листом було роз`яснено ст. 9 Закону України «Про відпустки» та рекомендовано скористатися невикористаною відпусткою за попередній період роботи на новому місці роботи (а.с.11).

Вдруге із заявою про виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку позивачка звернулась до відповідача 04.03.2019 року (а.с.12) та отримала аналогічну першій відмову 14.03.2019 року (а.с.13).

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 остання працювала у Відділі освіти та їй нараховано заробітну плату: за листопад 2018 року - 5113,08 грн., за грудень 2018 року - 5462,04 грн. (а.с.9).

Таким чином, судом встановлено із досліджених доказів, що на момент звільнення з Відділу освіти Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради позивачка мала невикористану відпустку 19 календарних днів за період роботи з 01.09.2018 рік по 31.12.2018 рік і даний факт не заперечувався відповідачем у наданих позивачці відповідях на її заяви.

Посилання ж відповідача у своєму відзиві про те, що позивачка скористалась своїм правом на отримання відпустки у 2019 році не знайшли свого підтвердження та спростовуються листом №87 від 14.03.2019 року, де зазначено, що позивачка частково використала щорічну відпустку за період роботи з 02.01.2019 року по 01.01.2020 роки, надану їй на медичну реабілітацію (відновне лікування) в умовах санаторно-курортного закладу (23 календарні дні з 04 по 27 січня 2019 року) (а.с.13).

Так, згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.

Згідно ст.ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка ; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата.

Таким чином, суд знаходить доведеною вимогу позивачки про стягнення з відповідача компенсації за невикористану нею відпустку при звільненні та вважає, що така компенсація має бути стягнута з відповідача в мажах заявленої суми у позові, оскільки доказів на спростування наведеного у позовній заяві розрахунку відповідачем суду не надано.

Також не береться судом до уваги твердження відповідача про те, що позивач не зверталась до нього із заявою про виплату компенсації за невикористану відпустку, оскільки законодавством встановлено, що ця компенсація входить до розрахункової суми і виплачується працівнику при звільненні.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 4513,45 грн., яка розрахована із суми заробітної плати за останні перед звільненням два місяці поділена на суму робочих днів за ці два місяці (5339,04+5113,08) : (22+22)=237,55 грн., яка множиться на 19 днів невикористаної відпустки.

За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи-по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, судом встановлено, що повний розрахунок з позивачем до цього часу не проведено, оскільки мала місце невиплата грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника, а невикористана відпустка входить до заробітної плати та до таких правовідносин застосовується ст.117 КзПП України.

Таким чином, з Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 31 грудня 2018 року по день ухвалення рішення у справі 27 червня 2019 року (включно), що складає 122 робочих днів.

При розрахунку середнього заробітку за весь період затримки розрахунку судом береться середньоденна заробітна плата розрахована позивачем на підставі вищедослідженої довідки про доходи (а.с.9), оскільки відповідач свого розрахунку суду не надав.

Так, середньоденна заробітна плата позивача згідно вказаної довідки становить 237,55 грн.

Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 122 робочих дня.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 28981,1 грн. (237,55 грн. /середньоденна заробітна плата позивача/ х 122 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку = 28981,1 грн.). Саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Позивач, також, просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000 грн., посилаючись в обґрунтування цієї позовної вимоги на те, що вона зазнала душевних страждань, дискомфорту, моральних переживань, оскільки відповідач своїми діями вводив її в оману не розрахувавшись із нею за невикористану відпустку за попереднім місцем роботи, що на її думку є досить принизливо. Також позивач зазначила, що вона є інвалідом другої групи, має травми внаслідок колотого поранення спинного мозку, грудної клітини та потребує постійної реабілітації, про що надала відповідні докази (а.с.14-19).

За ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачеві спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши компенсацію за невикористану щорічну відпустку при звільненні, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата йому компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.

Однак, з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яку зазнала позивачка в розмірі 500 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Отже, на користь позивача з відповідача належить стягнути компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4513,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28981,1 грн. та моральна шкода в сумі 500 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір по справі в сумі 2305,2 грн, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду як інвалід ІІ групи.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями),Закону України «Про відпустки» , керуючись ст.ст. 4,12,13,81,82,141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради , який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 36 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 кім. 227 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 4513,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28981,10 грн. та моральну шкоду 500 грн., а всього 33994 (тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 55 коп.

Стягнути з Відділу освіти виконавчого комітету Жовтоводської міської ради , який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, 36 на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106) судові витрати в розмірі 2305,2 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Жовтоводського

міського суду К.А. Гусейнов