Справа № 447/669/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/1589/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

cекретар Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові, в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заявника Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Головатого А.П., у справі за заявою АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-683/2009 та поновлення строку пред`явлення його до виконання, -

в с т а н о в и л а:

26.03.2019 представник заявника звернувся у Миколаївський районний суд Львівської області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання, оскільки оригінал був втрачений при пересиланні, а тим часом закінчився строк пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року у задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-683/2009 та поновлення строку пред`явлення його до виконання - відмовлено.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року оскаржив представник АТ «Укрсиббанк» Т.Є.Захарчук. Вважає її такою, що прийнята внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 12.01.2010 року Миколаївським районним судом Львівської області видано виконавчі листи № 2-683/2009 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 0 у розмірі 64 568, 67 грн. та 657, 87 грн. судових витрат. Довгий час не отримуючи від Жидачівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області жодної інформації щодо проведення виконавчих дій, а також в результаті пошуку виконавчих проваджень в АСВП представнику банку стало відомо, що виконавче провадження по справі № 2-683/2009 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлено за належністю до іншого відділу ВДВС, а саме до Новороздільського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області). У зв`язку з чим 27.12.2018 року представником АТ «Укрсиббанк» направлено запит про місцезнаходження виконавчого листа, на що отримано відповідь про те, що виконавчий лист був втрачений при пересилці та повторно виконавче провадження по вищезазначеному виконавчому документу не відкривалось.

Враховуючи наведене просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18.04.2019 року та прийняти рішення, яким задовольнити заяву АТ «Укрсиббанк» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що у справі № 2-683/2009 на виконання судового рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12.11.2009 року, 12.01.2010 року видано виконавчий лист, місце проживання боржинка - АДРЕСА_1, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 23.11.2012 року.

З листа Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 04.01.2019 року вбачається, що вказаний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання 13.03.2014 року та в цей день було відкрито виконавче провадження. Однак, 29.04.2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та скеровано виконавчий документ за належністю до ВДВС Новороздільського МУЮ. Згідно з інформацією автоматизовної системи виконавчих проваджень виконавче провадження за цим виконавим документом у Жидачівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області повторно відкрито не було. Щодо відомостей про пересилку даного виконавчого документа, відділ такі надати не може, оскільки згідно номенклатури справ відділу, наряд про відправку кореспонденції зберігається 1 рік. Виходячи з наведеного «можна вважати, що вище вказаний виконавчий лист був втрачений при пересилці».

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Процесуальні питання, які вирішуються судом у зв`язку з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані у Розділі VI ЦПК України.

Положеннями п.17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

При цьому дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 25 вересня 2015 року за № 8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втратави конавчого листа.

Отже, з системно - логічного аналізу вищевикладеного слідує, що видача дубліката виконавчого листа не є обов`язком суду. Під час вирішення такого питання суд має визначити стан виконання судового рішення, тобто встановити, чи воно вже виконано, або що строк для пред`явлення виконавчого листа не закінчився, крім того, суд має перевірити підстави, покладені в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема, обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12.11.2009 року задоволено позов АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

На виконання судового рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 12.11.2009 року, 12.01.2010 року видано виконавчий лист, місце проживання боржника - АДРЕСА_1, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання зазначено до 23.11.2012 року.

Звертаючись із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, в обґрунтування своїх вимог, заявник посилався лише на відповідь Жидачівського РВДВС Головного ТУЮ у Львівській області від 04.01.2019 №15/01-07, згідно якої виконавче провадження повторно відкрито не було, вказаний виконавчий лист був втрачений при пересилці.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» про видачу дубліката виконавчого документа, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів поважності причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надав допустимих доказів про втрату виконавчого листа і того, що рішення суду не було фактично виконане на підставі виконавчого документа.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції. На думку колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі дубліката виконавчого листа, оскільки дублікат виконавчого листа видається у разі втрати оригіналу виконавчого листа за результатами оцінки поданих заявником доказів, що підтверджують його втрату. Між тим таких доказів на підтвердження вказаних доводів АТ «Укрсиббанк», в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначена вище відповідь на запит АТ «УкрСиббанк», Жидачівського РВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області від 04.01.2019 року № 15/01-07 не може слугувати належним доказом на підтвердження втрати оригінала виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсиббанк» 65 262, 64 грн., оскільки у такій висловлена не стверджувальна відповідь, а припущення щодо втрати виконавчого листа при пересилці, відсутні будь-які докази проведення перевірки, службового розслідування стосовно втрати виконавчого документа. Суду не надано також доказів відправлення даних виконавчих листів від одної виконавчої служби до іншої.

Окрім цього, слід зауважити, що згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.

Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.

Проте, в заяві ПАТ «Укрсиббанк» не наведено жодних підстав для поновлення пропущеного строку. Натомість із метеріалів справи вбачається, що судове рішення було ухвалено 12.11.2009 року, виконавчий лист було видано 12.01.2010 року, пред`явлено до виконання 13.03.2014 року, а виконанням такого заявник почав цікавитись лише у 2018 році, тобто за сплавом понад 4 років після пред`явлення виконавчого листа до виконання.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Доводи апеляційної скарги заявника підлягають відхиленню, оскільки заяву про видачу дубліката виконавчого листа подано поза межами строку його пред`явлення до виконання, а належних доказів на підтвердження втрати виконавого листа та поважності причин для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання заявником надано не було.

Таким чином, оскаржуване судове рішення постановлено з додержання норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться лише до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, таке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 18 червня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 18 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.