ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4868/19 Справа № 210/675/19 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року, ухваленого суддею Вікторович Н.Ю. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 04 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час більше 13 років працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де внаслідок недосконалості технології, механізмів робочого процесу та тяжкості праці, що перевищувала нормативні показники, отримав професійне захворювання. В результаті втратив професійну працездатність 15%. Змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування переносить постійний біль у суглобах. Тому, просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 62595 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 40000грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та вину підприємства в її заподіянні. Крім того, судом не враховано роботу позивача на інших підприємствах у шкідливих умовах. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважають значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював з 12 вересня 1996 року по 01 січня 1997 року слюсарем ремонтником коксохімічного виробництва цеху вловлювання Криворізького коксохімічного заводу, з 01 січня 1997 року по 08 квітня 2004 року, - слюсарем-ремонтником коксохімічного виробництва КДГМК «Криворіжсталь», з 08 квітня 2004 року по 12 січня 2006 року слюсарем ремонтником ВАТ КГМК «Криворіжсталь», з 12 січня 2006 року по 14 червня 2007 року слюсарем ремонтником ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», з 14 червня 2007 року по 27 жовтня 2009 року, - слюсарем ремонтником ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.34-41).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу від 10 травня 2012 року протокол №879 встановлено професійний характер захворювання, - радикулопатія попереково-крижова L5, S1, S2 зліва та шийна С5-С6 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФ 2 ст., кульшового періартрозу ПФС 1 ст., деформуючого артрозу колінних суглобів ПФ 1-2ст. (а.с.14, 15).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №23 від 29 травня 2012 року причиною професійного захворювання ОСОБА_1 стала робота в умовах: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну більше 30 кг при нормі до 30 кг, нахили корпусу 101-300 разів при нормі до 100 разів, робоча поза у вимушеному положенні більше 50% при нормі до 25%. Рибницька ПМК-20 (пересувна механізована колона) - слюсар; БУ-20 (будівельне управління) - слюсар, слюсар з ремонту будівельної техніки; Рибницьке МБО (міжгосподарче будівельне об`єднання) слюсар, слюсар будівельний: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну до 50 кг при нормі до 30 кг (п.17 Акту) (а.с.12-13).

Первинним висновком МСЕК від 17 липня 2012 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15% (радикулопатія) з 15 червня 2012 року до 01 липня 2013 року, групу інвалідності не встановлено (а.с.9). Повторним висновком МСЕК від 10 липня 2018 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 15% (радикулопатія) з 01 липня 2018 року безстроково, групу інвалідності не встановлено (а.с.10, 11).

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, у зв`язку з професійним захворюванням, позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками-епікризами із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.16-33).

На підставі встановлених обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання №23 від 29 травня 2012 року причиною професійного захворювання ОСОБА_1

є робота позивача на підприємстві відповідача впродовж 16 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу важкої праці, які перевищували нормативні показники.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на дію негативних наслідків на позивача у період 21 рік, спростовуються даними акту розслідування причин професійного захворювання, в якому зазначено, що із загального стажу роботи позивача 29 років 9 міс., позивач перебував в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 7 міс.

Отже, роботодавець Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на допустимість наявності негативних факторів на виробничого середовища не знімають з відповідача обов`язку відшкодувати наслідки негативного впливу на здоров`я працівника.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів ступеню важкості роботи на робочому місці позивача.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність стійкий больовий синдром у суглобах, що обмежує його рух і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача в апеляційній скарзі, про значно завищений розмір стягнутої моральної шкоди, який на думку відповідача не відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, продовж 16 років 7 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 15%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди 40000 грн. відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: