Провадження №22-ц/812/1021/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 487/6511/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на

несплачені кошти за судовими рішеннями,

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Нікітіним Д.Г. 18 серпня 2016 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на несплачені кошти, що стягнуті за судовим рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року.

В подальшому позивач неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь втрати від інфляційних процесів та три проценти річних, що нараховані на кошти, які стягнуті за судовими рішеннями Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року, Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року та Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року з ОСОБА_2 , як спадкоємиці ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 стягнуто 80 000 грн., які спадкодавиця отримала за розпискою від позивача, а також 1 500 грн. судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Оскільки відповідач вказане судове рішення не виконувала, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року з останньої на користь позивача було стягнуто збитки від інфляції в сумі 25 273 грн. 01 коп. та три проценти річних в сумі 2 200 грн.

Наступним рішенням того ж суду від 27 січня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто збитки від інфляції в сумі 27 802 грн. 96 коп. та три проценти річних в сумі 622 грн. 43 коп. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання по поверненню позивачу 80 000 грн. та не сплату збитків від інфляції і трьох процентів річних, визначених рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року.

Посилаючись на невиконання зазначених рішень з вини відповідача, що призвело до знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України просила стягнути на її користь з відповідача 739 617 грн. - збитків від інфляції та 60 677 грн. 38 коп. - три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції у сумі 11 454 грн. 08 коп. та три проценти річних у сумі 2 718 грн. 16 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково не врахував період для стягнення збитків від інфляції та річні , які не були включені до розрахунків за попередніми рішеннями судів та стягнув меншу суму, ніж та, що підлягала стягненню, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року з ОСОБА_2 як спадкоємиці ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 80 000 грн., які спадкодавиця отримала за розпискою від позивача, а також 1500 грн. судових витрат, пов`язаних із проведеням експертизи

В подальшому рішеннями суду проводились нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на вказані суми.

Так, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто збитки від інфляції в сумі 25 273 грн.01 коп. та три проценти річних в сумі 2 200 грн.(за період з 5 квітня 2014 року по 1 березня 2015 року)

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року дане рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних та стягнуто з відповідача на користь позивача три проценти річних у сумі 2 169 грн. 86 коп. .(за період з 5 квітня 2014 року по 1 березня 2015 року)

В подальшому, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто збитки від інфляції в сумі 27 802 грн. 96 коп. та три проценти річних в сумі 622 грн. 43 коп. за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання по поверненню позивачу 80 000 грн. ( за березень, квітень та травень 2015 року) ,

З матеріалів справи також вбачається, що на час розгляду справи присуджені судом кошти на підставі рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року та рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 27 січня 2016 року позивачу не сплачені (вказане сторонами не спростовано).

Натомість, рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18 березня 2015 року відповідачем виконано 27 липня 2015 року (в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2/487/946/15 на рахунок відділу обліку депозитних сум надійшли грошові кошти в сумі 27 442 грн. 87 коп.).

Звертаючись до суду, позивач просила про стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, а саме грошових коштів, стягнутих на підставі вищезазначених судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

З врахуванням зазначених обставин та норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню збитки від інфляції та три відсотки річних за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання по поверненню позивачу 80 000 грн. за рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 4 квітня 2014 року з червня по квітень 2016 року у розмірі 5941 грн. 95 коп. ( 80 000 х (100,4% х 99,0% х 99,2% х 102,3% х 98,7% х 102,0%х100,7% х 100,9% х 99,6% х 101,0% х 103,5%)= 85 941 грн. 95 коп. - 80000 грн. = 5941 грн. 95 коп.).

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначено виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Посилання ж позивача на необхідність врахування судом при обчисленні задоволених сум 1 500 грн. судових витрат, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки грошовим зобов`язанням відповідача є саме 80 000 грн., які позивачу заборгувала за життя спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Розмір трьох процентів річних за цим рішенням за період з червня 2015 року по квітень 2016 року становить 2 202 грн. 74 коп., який вираховується за формулою (80 000 грн. х 3% х 335 днів): 365.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розрахунок збитків від інфляції та 3% річних за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 року, судом першої інстанції помилково розраховано з 19 березня 2015 року , оскільки зазначене рішення суду набрало законної сили 15 квітня 2015 року , а тому обов`язок виконати зазначене грошове зобов`язання виникло саме з 15 квітня 2015 року, а не з 19 березня 2015 року, як зазначив суд першої інстанції. А тому за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 273 грн.01 коп. збитків від інфляції та 2169 грн. 86 коп. три проценти річних, а всього 27 442 грн. 87 коп., з відповідача на корить позивача підлягали стягненню збитки від інфляції у розмірі 2634 грн. 57 коп. за період з 15 квітня 2015 року по 27 липня 2015 (день виконання судового рішення) ( 27442 грн. 87 коп. х ( 114, 0% х 102,2% х 100,4%) = 30 077грн. 44 коп - 27 442 грн. 87 коп. = 2634 грн. 57 коп.).

Розмір трьох процентів річних за цим рішенням за період з 15 квітня 2015 року по 27 липня 2015 року становить 230 грн. 07 коп., який вираховується за формулою (27443 грн. х3% грн. х 102 днів): 365).

Також, колегія суддів не може погодитись з розрахунком заборгованості інфляційних втрат та 3% річних розрахованих за невиконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року, розрахованих не з дня набрання рішення законної сили, а з дня винесення судового рішення.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 січня 2016 року, яке набрало законної сили 7 лютого 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27 802 грн. 96 коп. збитків від інфляції та 622 грн. 43 коп. коп. три проценти річних, а всього 28 425 грн. 39 коп., з відповідача на корить позивача підлягали б збитки від інфляції у розмірі 1279 грн. 13 коп. за період з 7 лютого 2016 року по квітень 2016 ( 28425, 39 х (101,0% х 103,5%) = 29704 грн. 52 коп. - 28 425 грн. 39 коп. = 1279 грн. 13 коп.).

Розмір трьох процентів річних за період з 7 лютого 2016 року по квітень 2016 року становить 196 грн. 25 коп., який вираховується за формулою (28425,39 грн. х 3% грн. х 84 дні): 365).

Враховуючи наведені розрахунки, колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_1 стосовно того, що суд першої інстанції помилково не врахував період для стягнення збитків від інфляції та річні , які не були включені до розрахунків за попередніми рішеннями судів та стягнув меншу суму, ніж та, що підлягала стягненню є безпідставними та спростовуються вищезазначеним розрахунком.

В той же час, враховуючи, що відповідачем рішення суду не оскаржується , колегія суддів не вбачає підстав для його зміни за апеляційною скаргою позивача.

Посилання представника відповідача в засіданні судової колегії на те, що до спірних правовідносин не може бути застосовані положення ст. 625 ЦПК України, оскільки відповідач як спадкоємець боржника несе відповідальність перед кредитором в межах вартості майна прийнятого у спадщину, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки у відповідача перед позивачем за рішеннями судів виник обов`язок виконати грошове зобов`язання а приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

Л.М. Прокопчук

Повний текст постанови складено 21 червня 2019 року.