Провадження №2/369/489/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві заяву про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача подав суду заяву про закриття провадження по даній цивільній справі на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки абсолютно ідентичний спір вже був розглянутий та 27 березня 2015 року Києво-Святошинським районним судом було прийняте рішення, яке набрало законної сили.

За п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації залишено без задоволення; та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року рішення районного суду залишено без змін.

З оглянутих в судовому засіданні копій судових рішень вбачається, що у грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що 20 квітня 2001 року бабуся їй подарувала жилий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Посилалась на те, що 13 листопада 2003 року між нею та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. З часу реєстрації між ними шлюбу її чоловік став проживати разом з нею і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На початку 2014 року їхні шлюбні відносини припинились, спільного господарства вони не вели. ОСОБА_3 почав проживати окремо з іншою жінкою. 04 листопада 2014 року шлюб між нею та ОСОБА_3 був розірваний. Внаслідок розірванню шлюбу ОСОБА_3 перестав бути членом її сім`ї, та у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України втратив право на користування житлом, що належить їй на праві приватної власності. 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 виїхав з її будинку, однак він відмовляється зніматися з реєстрації у Києво-Святошинському ВДМС України в Київській області та чинить їй перешкоди у користуванні майном, що належить їй на праві приватної власності. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком під АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_3 знятися з реєстрації у Києво-Святошинському відділі ДМС України в Київській області.

У лютому 2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння, посилаючись на те, що 20 квітня 2001 року ОСОБА_1 отримала в дарунок домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 13 листопада 2003 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 06 листопада 2003 року вони разом з ОСОБА_1 переїхав проживати до будинку під АДРЕСА_1 . З 2004 року разом з ОСОБА_1 вони почали облаштовувати вказаний будинок. Під час проживання в даному будинку він побудував біля нього свинарник, курятник, вивіз сміття, залив фундамент та встановив теплицю розміром 50 кв.м., проклав труби, копав каналізацію та водопостачальні траншеї. У дворі біля будинку було зроблено два навіси для паркування автомобілів. У 2010 році було змінено конструкцію даху спірного будинку у зв`язку з чим повністю було змінено форму і перекриття даху, після чого було розпочато ремонт у будинку. У 2006 році разом з ОСОБА_1 вони відкрили торгівельний кіоск, а згодом, у 2010 році на його місці побудували магазин, який працює і на даний час. У будівництві магазину він безпосередньо приймав участь. Після проведеного ремонту, будинок повністю було оновлено, а вартість його збільшилась. Кошти на будівництво та ремонт спірного домоволодіння він вкладав особисто, особисті заощадження також вкладалися у будівництво та ремонт домоволодіння. На підставі викладеного він вважає, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю. Після визнання спірного домоволодіння об`єктом права спільної сумісної власності, вважає за необхідне розподілити його, а саме визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння. Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просив визнати домоволодіння АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення Ѕ частини вартості будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, що використані під час капітального ремонту будинку, будівництва господарського блоку та теплиці в розмірі 165 851,50 грн.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи, доводи заяви, приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки дані спори не є тотожними, так як позивач пред`явив позов за інших підстав та предметом даної справи є грошові кошти. Посилання представника відповідача про дублювання позову суд вважає необґрунтованими, оскільки в заяві не наведено аналізу підстав позовів, а міститься лише загальне посилання щодо неналежного користування позивачем своїми процесуальними правами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 255 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.С. Пінкевич