Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 380/1218/16

провадження № 61-21101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року у складі колегії суддів Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк», банк) звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в якому просило вилучити у відповідача або в інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, зокрема автомобіль DAEWOO Nexia, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації, та в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором в сумі в сумі 90 284,06 грн звернути стягнення на вказаний автомобіль, як предмет застави, шляхом його продажу будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Позов мотивовано тим, що 06 червня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 88 485,70 грн строком на 84 місяців, для фінансування купівлі транспортного засобу марки DAEWOO, моделі Nexia, зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 21,99% та інших обов`язкових платежів по договору.

В забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань між сторонами укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належить відповідачу на праві приватно власності.

Позичальник належним чином не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість на суму 90 284,06 грн, яка складається з: 57 950,62 грн - основного боргу,

822,65 грн - прострочений борг, 1147,90 грн - прострочені проценти, 541,52 грн - строкові проценти, 23 331,11 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, 2212,14 штрафні санкції, 4278,12 грн - дебіторська заборгованість.

В рахунок погашення вказаної заборгованості банк просив звернути стягнення на вказаний предмет застави, та з метою його реалізації вилучити вказаний транспортний засіб у відповідача або інших осіб, у яких він може знаходитись.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області

від 14 листопада 2016 року у складі судді Лісовенка П. І. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строкова заборгованість по кредиту погашається відповідачем згідно графіку сплати ануїтетних платежів, що підтверджується копіями квитанцій за період з березня по листопад 2016 року. На час розгляду справи договірні зобов`язання за кредитним договором між сторонами тривають, строк дії договору до 06 червня 2019 року, у відповідача є час для сплати кредиту. Відповідач сплачує щомісячно платежі, згідно графіку кредитного договору, та в подальшому зобов`язалося не порушувати договірні зобов`язання.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Київської області від 31 січня2017 року апеляційну скаргу «Ідея Банк» задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вилучено у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких може знаходитися транспортний засіб, який є предметом застави, зокрема автомобіль DAEWOO Nexia, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його в управління ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість в сумі 90 284,06 грн, яка складається з основного боргу - 57 950,62 грн, простроченого боргу - 822,65 грн, прострочені проценти - 1147,90 грн, строкові проценти - 541,52 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 23 331,11 грн, штрафні санкції - 2212,14 грн, дебіторська заборгованість - 4278,12 грн.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме, автомобіль DAEWOO Nexia, 2012 року випуску, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» судові витрати у сумі 3277,32 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що за умовами договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, зокрема, порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором. Позичальник допустив порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з чим утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої банк має право звернути стягнення на предмет застави.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене цим судом рішення з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що представник відповідача електронною поштою повідомляв суд апеляційної інстанції про неявку в судове засідання сторони відповідача, просив вважати причини неявки (зайнятість представника в іншому процесі) поважними та відкласти розгляд справи. Разом з тим, апеляційний суд розглянув справу за відсутності відповідача і його представника.

Апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимогу, яка банком не заявлялась, зокрема в рахунок погашення кредитних зобов`язань стягнув із ОСОБА_1 заборгованість.

Заявник вважає, що договірні зобов`язання за кредитним договором між сторонами тривають, строк дії договору до 06 червня 2019 року, у відповідача є час для сплати кредиту, тому правові підстави для звернення стягнення на предмет застави відсутні.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вищевказаною касаційною скаргою та витребувано справу із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених норм, касаційну скаргу разом з цивільною справою передано до Верховного Суду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, позивач, заперечує проти доводів відповідача та просить залишити ухвалене у справі рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач посилається на те, що банк скористався правом на дострокове погашення кредиту у зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе зобов`язань. У визначений у вимозі про дострокове повернення кредиту строк позичальник заборгованість не погасив, що є законною підставною для звернення стягнення на предмет застави.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Статтею 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК Українивиконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 572 ЦК Українив силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено Законом (право застави).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до параграфу 8 частини першої кредитного договору, укладеного між сторонами, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у разі одного з таких випадків: 1 - втрати позичальником, знищення або пошкодження ТЗ предмету застави; 2 - передачі в наступну заставу ТЗ без згоди банку; 3 - відчуження та іншого розпорядження ТЗ без згоди банку; 4 - прострочення оплати чергового ауітентного платежу (його частини) більш ніж на 30 ( тридцять ) днів.

У параграфі 5 договору застави транспортного засобу сторонами обумовлено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, зокрема порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором.

Згідно з пунктом 2 параграфу 5 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмета застави третій особі.

Установивши, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання щодо своєчасного погашення кредиту і сплати нарахованих процентів, що призвело до утворення заборгованості по кредиту станом на 19 жовтня 2016 року на загальну суму 90 284,06 грн, яка складається з: основного боргу - 57 950,62 грн, простроченого боргу - 822,65 грн, прострочені проценти - 1147,90 грн, строкові проценти - 541,52 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 23 331,11 грн, інші штрафні санкції - 2212,14 грн, дебіторська заборгованість - 4278,12 грн, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про звернення стягнення на предмет застави шляхом, обраним заставодержателем, оскільки існуюче зобов`язання між сторонами не виконано, а кредитний договір та договір застави є чинними.

Розмір заборгованості під час розгляду справи стороною відповідача не спростовано.

При цьому, перевіряючи висновки суду першої інстанції щодо іншого розміру заборгованості станом на березень 2016 року, апеляційний суд обґрунтовано врахував, що на підставі умов кредитного договору, оплачені відповідачем платежі були зараховані в рахунок погашення пені, у зв`язку з чим її розмір зменшився.

Доводи касаційної скарги про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави оскільки зобов`язання за кредитним договором між сторонами тривають, строк дії договору до 06 червня 2019 року, у відповідача є час для сплати кредиту, є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище нормами матеріального права та умовами укладених між сторонами кредитного договору і договору застави, а також фактом неналежного виконання позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань, який не спростовано під час розгулу справи та, за умовами договору застави є підставою для задоволення вимог банку за рахунок предмета застави.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимогу, яка банком не заявлялась, зокрема в рахунок погашення кредитних зобов`язань стягнув із ОСОБА_1 заборгованість, є необґрунтованими та спростовуються змістом ухваленого цим судом рішення, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави, при цьому судом зазначено усі складові заборгованості, в рахунок погашення якої звертається стягнення.

Посилання у касаційній скарзі на те, що представник відповідача електронною поштою повідомляв суд апеляційної інстанції про неявку в судове засідання, просив вважати причини неявки (зайнятість представника в іншому процесі) поважними та відкласти розгляд справи, не спростовують правильність висновків суду щодо суті вирішеного спору, а неявка до суду апеляційної інстанції належним чином повідомлених сторін про день час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. При цьому, розгляд апеляційним судом справи за відсутності представника відповідача, який був зайнятий в іншому судовому процесі, не призвело до неповноти встановлення фактичних обставин та неправильного застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах.

Апеляційним судом під час розгляду справи надано належну оцінку усім доводам сторони відповідача і обставинам, на які посилався його представник під час розгляду справи, заперечуючи проти позову.

Висновки апеляційного суду по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані стороною відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська