Справа № 345/249/19
Провадження № 22-ц/4808/659/19
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Турів О.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника, апелянта ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кардаш О.І.04 березня 2019 року в м.Калуш Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірваний рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.04.2001 року. На підставі рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.12.2016 року з відповідача стягувалися аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , на час навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку з 23.06.2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 року на час навчання ОСОБА_5 в університеті Марії Склодовської-Кюрі м. Люблін, Республіка Польща. Син завершив навчання в університеті Марії Склодовської-Кюрі й продовжує навчатись на стаціонарній формі навчання стоматологічного факультету Вроцлавського медичного університету ім. Пястув Шльонських, період навчання з 01.10.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Вона є приватним підприємцем, однак не має можливості сама утримувати дитину. Відповідач з листопада 2010 року працює священнослужителем Капеланії УГКЦ міст Варезе, Комо, Меда/Сенньйо-Лекко в Італії, жодної допомоги, крім аліментів, не надає, з сином не спілкується, інших утриманців не має. Навчання у медичному університеті, крім побутових витрат, потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу (приблизно від 500 грн за підручник), щоденного виділення коштів на харчування, проживання та транспорт. Син стипендії не отримує, щомісячно сплачує 360 злотих (що еквівалентно 2700 грн) за проживання у студентському гуртожитку, не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток й забезпечувати себе. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, в розмірі 15 000 гривень щомісяця. Стягнення аліментів розпочати від дня пред`явлення позову і проводити на час навчання дитини, але не довше як до досягнення ним 23 років (а.с.1-4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4 000 гривень щомісячно, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку (а.с.45-47).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що позовна заява є недостатньо вмотивована. Вважає недостатнім доказом надання довідки з місця проживання (навчання) сина. ОСОБА_7 є повнолітньою особою, тому має можливість сам заробляти собі на навчання. Не погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів в сумі 4000 гривень щомісяця, оскільки він не працює, а навчається, проводить докторантське дослідження, не має сталого джерела прибутку та фінансового забезпечення. Вказує, що не має стабільних доходів, на даний момент перебуває у статусі студента, не займається підприємницькою діяльністю, тому не може сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному у оскаржуваному рішенні суду. З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на час навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку (а.с.51-53).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, суд не надав належної оцінки наявним доказам та обставинам.

Апелянт зазначила, що відповідач постійно, з 1998 року, проживає в Республіці Італія, є священнослужителем, а з листопада 2010 року працює священнослужителем Капеланії УГКЦ міст Варезе, Комо, Меда/Сеньйо-Лекко в Італії. Свої доходи постійно приховує, подаючи довідки з Івано-Франківської греко-католицької Єпархії щодо їх відсутності.

Зазначила, що двічі зверталася до суду першої інстанції із клопотанням про витребування із Національного Інституту Соціального забезпечення Італії інформації про доходи ОСОБА_1 Однак їй було відмовлено у задоволенні даного клопотання й взято до уваги довідку з Івано-Франківської греко-католицької Єпархії про те, що відповідач з листопада 2018 року перебуває у довгостроковій (річній) науковій відпустці, підприємницькою діяльністю не займається та не має стабільного доходу. Але судом не з`ясовано того факту, що він продовжує проживати в Республіці Італія.

Попереднім рішенням суду від 26.12.2016 року з відповідача стягувалися аліменти у твердій грошовій сумі та із зазначенням, до якого часу стягуються аліменти, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 на час навчання в університеті Марії Склодовської-Кюрі м. Люблін, а не на весь період навчання до досягнення ним 23-річного віку. Оскільки син завершив навчання в даному університеті і в даний час є студентом 1 курсу Вроцлавського медичного університету, період навчання з 01.10.2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року,тому вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а не з позовом про збільшення розміру аліментів. З цих підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов і аліменти стягувати від дня пред`явлення позову (а.с.62-65).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач не скористалася.

Представник ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають чинному законодавству. ОСОБА_1 є священнослужителем в Республіці Італія, відповідно не отримує доходів від своєї служби. Надання душпастерських послуг серед вірян не дають матеріальних благ та прибутків, про що свідчить інформаційна довідка ОСОБА_9 . Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно на утримання сина ОСОБА_5 на час навчання, але не більше до досягнення 23-річного віку.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника, апелянта ОСОБА_2 ., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а апеляційна скарга ОСОБА_2 частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 19.04.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 19.04.2001 року (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.10.2013 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі (а.с.5).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час навчання, починаючи з 23.06.2016 року і до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на час навчання ОСОБА_3 в Університеті Марії Склодовської - Кюрі міста Люблін , Республіка Польща, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку (а.с.7-8).

Із довідки Вроцлавського медичного університету ім.Пястув Шльонських від 15.10.2018 року за №190/18/19 встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом 1 курсу стоматологічного факультету стаціонарної (денної) форми навчання даного університету. Навчання триває 5 років, із закінченням ІНФОРМАЦІЯ_2 року,стипендії не отримує (а.с.10-11), а із довідки від 16.10.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 проживає з 27.09.2018 року у студентському гуртожитку у м. Вроцлав та вносить щомісячну оплату у розмірі 360 злотих (а.с.12-13).

Із змісту довідки Івано-Франківської Греко-Католицької Єпархії від 01.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_13 від листопада 2018 року не несе духовної та душпастирської послуги в Капеланії УГКЦ м. Комо (Італія). Із середини січня 2019 року відповідач знаходиться у річній науковій відпустці, стабільних доходів/прибутків не має, як і не займається підприємницькою/комерційною діяльністю (а.с.34).

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст.ст. 180-184, 199, 200 СК України, встановивши, що матеріальний стан відповідача задовільний, враховуючи, що син продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, розмір аліментів у 4 000 гривень буде достатніми та справедливими для належного утримання повнолітнього сина сторін, а також відповідатиме вимогам чинного законодавства, не порушуючи інтересів відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції частково погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання передбачений статтею 199 Сімейного кодексу України, відповідно до якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Позивач представила суду довідку про її дохід за 2018 рік згідно податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи в розмірі 57 000,00 гривень (4750 грн. щомісячно). Надала суду пояснення, що цей дохід є валовим і у нього включені усі обов`язкові податкові платежі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не працевлаштований та не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, виходячи з такого.

Відхиляючи доводи апелянта ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що тимчасове нестабільне фінансове та матеріальне забезпечення відповідача та перебування на навчанні не може свідчити про відсутність можливості надання утримання повнолітньому сину та про його матеріальний стан (матеріальну забезпеченість) взагалі .

Жодної інформації щодо доходів на час розгляду справи у суді першої чи апеляційної інстанцій, з яких можна було б зробити висновок про матеріальний стан, відповідач не надав, у тому числі ним не виконана ухвала суду про витребування доказів від 23 квітня 2019 року, а саме надання суду інформації про доходи, отримані за межами України за період з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року. Той факт, що апелянт знаходиться у довгостроковій (річній) науковій відпустці, не впливає на обов`язок відповідача, як батька, надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.

Долучені ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків, з яких встановлено, що за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня, не свідчать про відсутність у нього доходів.

Із долучених ОСОБА_1 незасвідчених ксерокопій окремих сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон (8,9 та 16, 17 сторінки паспорта) неможливо встановити, коли саме він перетинав державний кордон України, виїжджаючи за кордон і з якою періодичністю, однак із штампів на сторінках 16 та 9 паспорта видно, що в`їзди в Україну мали місце 26.11.2018 року та 22.12.2018р.

Крім того, відповідачем не представлено доказів, що він має наміри працевлаштуватися в Україні і звернувся до Центру зайнятості населення з приводу працевлаштування.

Разом з тим, відповідач погоджується надавати сину матеріальне утримання в розмірі 1500 гривень щомісячно, не вказуючи джерела доходів.

Оскільки відповідач не представив суду жодних даних про свої доходи, стан здоров`я та перебування інших осіб на його утриманні, врахувавши, що повнолітній син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не має можливості працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Суд приймає до уваги, що за станом здоров`я відповідач не має обмежень щодо виконання будь-яких робіт, відсутність у платника аліментів інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, оскільки такі докази суду не надані. З урахуванням встановлених обставин справи, оцінюючи критично доводи апелянта-відповідача, суд дійшов висновку, що він має можливість надавати повнолітньому синові матеріальну допомогу в розмірі 4000 гривень щомісячно, оскільки неспроможність надання допомоги в такому розмірі він не довів.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо вимоги апелянта ОСОБА_2 про стягнення аліментів в розмірі 15 000 гривень щомісяця на утримання повнолітнього сина, то такий розмір аліментів є значно завищеним. Тому призначена сума стягуваних аліментів у розмірі 4 000 грн відповідає принципу справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей. Судове рішення в частині визначення розміру аліментів узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства.

Щодо вимоги апелянта ОСОБА_2 щодо терміну, з якого слід розпочати стягнення аліментів, слід зазначити наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а не з позовом про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.12.2016 року.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необхідність зміни дати, з якої слід розпочати стягнення аліментів, колегією суддів приймаються до уваги, як такі, що не суперечать приписам статті 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 21 січня 2019 року (а.с.1-4).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції у частинідати, з якої слід розпочати стягнення аліментів, підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 березня 2019 року змінити в частині визначення дати, з якої слід розпочати стягнення аліментів,доповнивши резолютивну частину рішення абзацом третім наступного змісту:

«Стягнення аліментів розпочати з 21 січня 2019 року і здійснювати на час навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Вроцлавському медичному університеті ім. Пястув Шльонських, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський