ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4208/18 Номер провадження 22-ц/814/1517/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

представник відповідача - адвокат Цвик М.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляцій ною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2019 року, ухвалене суддею Хіневич В.І., повний текст рішення складено - 26 березня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112 985,29 грн. та судових витрат у розмірі 1 762,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 02.12.2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та Банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У порушення вищезазначених умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року має заборгованість у розмірі 112 985,29 грн., яка складається з наступного: 6 713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 106 272,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача. Беручи до уваги ненадання позивачем до суду першої інстанції належних та достатніх доказів, що підтверджують позовні вимоги, та відповідно до принципу змагальності та розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зазначає, що суд допустив неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків обставинам справи, та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). У пункті 14.8 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу, ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Вказані норми не встановлюють обов`язкового підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участі у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової Анкети -заяви. Верховний Суд в постанові від 28.03.2019 року у справі № 428/2873/17 висловив правову позицію щодо не підписання Умов та Правил надання банківських послуг, а саме «Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладення договору з банком. Саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Тому, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву від 02.12.2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку. У вказаній виписці відображено всі операції із погашення заборгованості, а також зняття грошових коштів, розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання. Із виписки також слідує, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин, що ОСОБА_1 була підписана анкета заява № б/н від 02.12.2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг щодо отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с. 11).

Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31.05.2018 року має заборгованість у розмірі 112985,29 грн., яка складається з наступного: 6 713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 106 272,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р.

Апеляційний суд у складі колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

При ухваленні судового рішення, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про те, що кредитний договір з вище вказаних підстав не був укладений між сторонами, та ухилився від встановлення фактичних обставин у справі, від дослідження доказів у ній, тому ухвалив незаконне судове рішення.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник ОСОБА_1 погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Після підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримав відривний корінець від цієї заяви, що підтверджує укладення ним кредитного договору.

Саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі.

По справі вбачається, що 02.12.2011 р. ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_1 терміном дії 10/15, проте, також вбачається, що до закінчення вказаного терміну 02.08.2012 р. він отримав іншу картку № НОМЕР_2 терміном дії 03/16 після втрати попередньої картки, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 109), станом на 08.11.2012 р. відповідач не мав заборгованості по кредиту (а.с. 8).

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки позичальника ОСОБА_1 вбачається, що протягом 2011 -2016 р. відбувалося то зниження, то збільшення кредитного ліміту (а.с. 10).

До позовної заяви позивач надав розрахунок заборгованості станом на 31.05.2018 р. (а.с. 7-10), з якого вбачається що позичальник ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою. Цей розрахунок співпадає з випискою по основній картці НОМЕР_1 за період з 02.11.2011 р. по 31.03.2018 р. (а.с.107), з яких вбачається, що відповідачем протягом 2012 -2016 р. знімалися готівкові кошти у банкоматах із зазначенням адрес їх розташування, здійснювалися платежі на поповнення мобільних телефонів із зазначенням їх номерів, що ідентифікує власника номеру, перекази на «Копілку» зарахування переказу з картки «ПриватБанка» через Приват-24, придбання продуктів харчування тощо, що підтверджує факт користування відповідачем кредитними коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, позов пред`явлено до суду 18.09.2018 р., 08.01.2019 р. відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 69), із виписки по основній картці № НОМЕР_1 за період з 02.11.2011 р. по 31.03.2018 р. (а.с.104) вбачається, що 07.10.2015 р. здійснено зарахування переказу на картку у розмірі 40,00 грн., що вказує на те, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

По справі вбачається, що взяті на себе зобов`язання Таранець О.В . належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 31.05.2018 р. всього у розмірі 112 985,29 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 6 713,06 грн., 106 272,23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2018 р., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 7-10).

Вбачається, що позивачем незаконно нараховані проценти після закінчення терміну дії картки 03/16, тому вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за період з 01.04.2016 р. по 31.03.2018 р. не підлягають задоволенню. Із розрахунку заборгованості (а.с. 9) вбачається, що на час закінчення терміну дії картки, тобто на 31.03.2016 р. за відповідачем рахувалася заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 317,16 грн. Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі викладеного та зібраними у справі доказами підтверджено укладення 02.12.2011р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети останнім про приєднання до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до укладеного договору від 02.12.2011 р. ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, поповнював рахунок за спірним договором та сплачував передбачені щомісячні страхові платежі тощо.

Оскільки позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості перед банком у вигляді заборгованості за кредитом -6 713,06 грн., заборгованості по процентам - 14 317,16 грн., яка і підлягає до стягнення на користь кредитора.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По справі вбачається, що позивач сплатив судовий збір при пред`явленні позову у розмірі 1 762 грн. (а.с. 2) та при подачі апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 грн., всього сплачено 4 405 грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 819,90 грн.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 1,3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 березня 2019 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.12.2011 року у розмірі 21 030,22 грн., яка складається з наступного: 6 713,06 грн. - заборгованість за кредитом; 14 317,16 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2011 р. по 31.03.2016 р.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 819,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов