Номер провадження: 22-ц/813/3831/19
Номер справи місцевого суду: 522/2168/18
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2018 р. позивач звернувся до Приморського районного суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 528432,66 (п`ятсот двадцять вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні, 66 коп.) гривень, а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивував тим, що між сторонами 31.10.2014 року був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, на виконання якого позивач передав, а відповідач прийняла аванс у сумі розмірі 602206,81 грн., що на момент укладання договору еквівалентно складало 46500 дол. США. Оскільки основний договір не був укладений, у відповідача виник обов`язок із повернення переданих коштів. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 були встановлені обставини, які не підлягають доведенню в даному процесі та з ОСОБА_1 на користь позивача частково була стягнута сума у розмірі 602206,81 грн. Проте, оскільки в межах позову, який розглянув суд у межах справи № 522/4668/15-ц позивач просив суд стягнути грошові кошти в гривні, розраховані виходячи з курсу долара станом на момент укладення попереднього договору, а не на момент ухвалення рішення, позивач лише частково використав своє право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів, тому і звернувся до суду за стягненням решти суми переданого авансу, на яку він має право.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (рнокпп - НОМЕР_2 ) грошову суму у розмірі 520214,75 грн. (п`ятсот двадцять тисяч двісті чотирнадцять грн. 66 коп.) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 5202,14 (п`ять тисяч двісті дві грн. 14 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що що 31.10.2014 року між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) укладено попередній договір, за умовами якого продавець зобов`язався продати, а покупець зобов`язався придбати житловий будинок, загальною площею 183,8 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (адреса на час укладення АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ); земельну ділянку площею 0,0208 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (адреса на час укладення договору Одеська АДРЕСА_1 43). Цільове призначення цієї ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до п.п 2, 3, 4, 5 цього договору сторони встановили, що договір (договори) купівлі-продажу нерухомості підлягають нотаріальному посвідченню продаж буде здійснено за 3147016 грн. (три мільйони сто сорок сім тисяч шістнадцять) гривень, що еквівалентно складає 243000 дол. США по курсу НБУ станом на 31.10.2016 року з 14.00 (100 дол. США - 1295,0684 грн.) продавець отримала рахунок майбутнього продажу, вказаної в цьому договорі нерухомості грошову суму в розмірі 602206,81 грн., що еквівалентно складає 46000 дол. США Станом на 31.10.2014 року повністю при підписанні цього договору покупець зобов`язується всю суму, вказану у п. 3 цього договору, за винятком вже сплаченої суми, сплатити не пізніше тридцять першого грудня дві тисячі чотирнадцятого року, а продавець зобов`язується продати та підписати договір купівлі-продажу вказаної в цьому договорі нерухомості не пізніше тридцять першого грудня дві тисячі чотирнадцятого року.

Пунктом 14 договору передбачено, що зобов`язання, встановлене цим договором, припиняється за умови укладання договору купівлі-продажу вказаної нерухомості між продавцем та покупцем, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні не пізніше 5 діб пропозицію про його укладення до 31.12.2014 року, або при настанні обставин, вказаних в п. 11 цього договору.

Відповідно до п.15 цього договору, в разі припинення цього договору, за винятком укладання договору купівлі-продажу, продавець зобов`язаний повернути покупцю грошову суму, сплачену за цим договором, а також винна сторона сплачує штрафні санкції відповідно до п. 10 цього договору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів встановленні наступні обставини

ОСОБА_3 свої зобов`язання за попереднім договором виконав у повному обсязі, сплативши в рахунок майбутнього продажу грошові кошти у розмірі 602206,81 грн., що на момент укладання договору еквівалентно складало 46500 дол. США, однак на даний час договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було.

Умовами договору, укладеного між сторонами, також передбачено те, що продавець зобов`язується здійснити всі необхідні дії щодо припинення обтяжень та іпотеки на відчуження вищевказаної нерухомості та отримати дозвіл відповідного органу місцевого самоврядування на відчуження вказаного в цьому договорі нерухомого майна.

Відповідачем ОСОБА_1 вищезазначена умова договору не виконана.

Таким чином, факт невиконання умов попереднього договору відповідачем та не укладення основного договору з вини відповідач є преюдиціальними та доведенню не підлягають.

Цим же рішенням з відповідача на користь позивача стягнута грошова сума у розмірі 602206,81 грн. Звертаючись до суду з позовом в межах справи № 522/4668/15-ц позивач просив стягнути грошові кошти в розмірі 602206,81 грн., що було еквівалентним 46500 доларам США по курсу НБУ станом на 31.10.2014 року, тобто станом на день передачі відповідачу авансу за попереднім договором, а не на момент звернення до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд апеляційної інстанції враховував що, грошові зобов`язання сторін за попереднім договором визначенні в еквіваленті іноземної валюти, повернення сплаченого авансу повинно відбуватись в гривневому еквіваленті іноземної валюти станом на день платежу, або якщо спір розглядається в судовому порядку - станом на день ухвалення рішення.

Станом на день ухвалення Приморським районним судом рішення у справі 522/4668/15-ц - 24.06.2015 року курс гривні до долара США складав 21.525 грн. за 1 дол. США.

З огляду на те, що позивач просив суд стягнути саме грошові кошти у гривні, які він розрахував виходячи з курсу гривні до долару США на момент укладення договору, маючи право на стягнення в еквіваленті станом на день подання позову, то позивач пред`явив вимоги щодо частини грошових коштів, на стягнення яких він мав право.

Таким чином Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц, яким на користь позивача з відповідача було стягнуто 602206,81 грн. охоплювалась лише частина заборгованості позивача у розмірі 27977,08 доларів США (602206, 81 грн./21.525 грн. = 27977,08 доларів США).

Колегія суддів погоджується, з висновком суду першої інстанції, що позивач має право стягнення решти суми заборгованості, яка не охоплювалась рішенням Приморського районного суду м. Одеси 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц у сумі 18523 доларів США як різниця між 46500 дол. США (суми переданого авансу) та 27977,08 доларів США, які фактично були стягнуті за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц

Суму грошових коштів у гривні, які позивач просить стягнути у межах даного спору позивач розрахував станом на - 15.01.2018 року, коли курс гривні до долару США за офіційним курсом НБУ складає 2853.6637 грн. за 100 доларів США.

Сума заборгованості відповідача, яка не охоплена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц складає 18522 доларів США. Таким чином, сума грошових коштів в гривневому еквіваленті, яка підлягає поверненню позивачу і не охоплена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року по справі № 522/4668/15-ц розрахована позивачем у сумі 528432, 66 грн.

Колегія суддів приймає до уваги, що у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є належними, достовірними та допустимими виходячи з вищевикладеного.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на упередженість судді, та на те, що в порушення ст.. 128 ЦПК України, судом не було дотримано процедури повідомлення сторін а саме позивача про дату та час розгляду проведення судового засідання є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.06.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький