Номер провадження: 22-ц/813/4396/19
Номер справи місцевого суду: 503/2215/17
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 08 січня 2019 року у складі судді Сердюка Б.С.,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Позов обґрунтовано тим, що в період з 25 вересня 1998 року до 18 січня 2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було нажите спільне майно, житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м.

Позивач зазначає, що будинок був збудований спільними фінансовими та фізичними зусиллями під час перебування сторін у шлюбі, однак відповідач одноособово виготовив правовстановлюючі документи на житловий будинок до реєстрації шлюбу.

На час укладання шлюбу між позивачем та відповідачем спірне домоволодіння складалось фактично лише з чотирьох стін та даху. За дев`ятнадцять років перебування у шлюбі сторони добудували будинок, побудували гараж, здійснили штукатурні роботи, встановили підлогу, встановили нові вікна і двері, облицювали ванну кімнату кахлем, встановили всі сантехнічні пристрої, встановили опалення, зробили повний монтаж електромережі, здійснили водовідведення по периметру будинку, облаштували прибудинкову територію, встановили паркан та виконали багато іншої роботи.

Позивач особисто приймала участь в обслуговуванні багатьох будівельних робіт, готувала обіди майстрам, витрачала кошти на будівельні матеріали. Всі вказані роботи здійснювались в тому числі і за кошти позивача та її батьків, які допомагали їй та її сім`ї.

Позивач вважає, що спільними зусиллями з відповідачем вони фактично побудували новий будинок, оскільки за період перебування у шлюбі вартість будинку суттєво змінилась, а тому, посилаючись на положення ст. 62 СК України, просила визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ в рівних частках, залишивши земельну ділянку площею 1200 кв.м. в спільному користуванні.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 08 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було надано доказів вартості спірного будинку до його поліпшення та після поліпшення, а надані докази не дають можливості визначити чи дійсно за час перебування сторін у шлюбі, внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, вартість будинку істотно збільшилася.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про задоволення її позову до ОСОБА_2

Основними доводами апеляційної скарги є незгода з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності нею позовних вимог. Також, до апеляційної скарги позивачем надано доказ - звіт про визначення вартості спірного житлового будинку, складений 25.01.2019 року.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються зокрема спори про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 269 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки справа за даною категорією відноситься до переліку справ, які підлягають розгляду у порядку спрощеного провадження, ціна позову у справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як було зазначено в позовній заяві 64000 грн. (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 192100 грн.), тому вказана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 25.09.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кодимського району Одеської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 12.06.1997 року, відповідач став власником житлового будинку АДРЕСА_2 , тобто до укладення шлюбу з позивачем.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ в рівних частках, посилаючись на положення ст. 62 СК України, вказуючи, що вартість об`єкта нерухомості істотно збільшилася, внаслідок її особистого вкладу, а саме участі в обслуговуванні будівельних робіт, готування обідів майстрам, витрат коштів, в тому числі і коштів її батьків, на будівельні матеріали.

Частиною 1 ст. 62 СК України передбачено, що у випадку, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд України в своєму рішенні від 08.11.2017 року по справі № 6-1447цс17 надав правовий висновок, в якому зазначив, що ст. 62 СК України встановлює спеціальні умови, з настанням яких об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування встановлених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою має бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення. При цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Таким чином, ті обставини, на які посилається позивач у своїх позовних вимогах повинні бути доведені перед судом відповідними доказами, поданих саме позивачем.

Єдиними доказами, якими позивач обґрунтовує свої доводи щодо збільшення вартості будинку та своєї участі у роботах та затратах, внаслідок яких відбулося таке збільшення, є покази свідків допитаних в судовому засіданні. Інших належних та допустимих доказів позивачем не надано.

Оскільки позивачем під час розгляду справи не було надано доказів вартості спірного будинку до його поліпшення, а надані докази не дають підстав визначити чи дійсно за час перебування сторін у шлюбі, внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат, вартість будинку істотно збільшилося, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

При цьому, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надала до апеляційної скарги звіт про визначення вартості спірного житлового будинку, складений на її замовлення ТОВ «Росла» 25.01.2019 року (а.с.152-179).

Згідно вимог ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Оскільки вказаний звіт був замовлений позивачем після ухвалення судового рішення по справі, наданий доказ не може вважатись належним та допустимим.

Подаючи докази разом з апеляційною скаргою, а саме звіт оцінки майна, який був замовлений позивачем вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення, позивач не дотримався вимог, встановлених процесуальним законом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20.06.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець