РІШЕННЯ

Іменем України

30.05.2019 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М..,

за участі секретаря Школьнікової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення матеріальної шкоди спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2015 року близько 16 год. 45 хв. мало місце ДТП на перехресті вулиць Винниченка-Личаківська у м.Львові в результаті якого було спричинено пошкодження автомобілю Аулі А4 д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався позивач ОСОБА_1 на підставі Довіреності, що виготовлена ВТІ №813442 від 14.07.2013 року, посвідчена приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Чичик А.І., зареєстрована в реєстрі №1344. Вказана ДТП була спричинена трамваєм №1173, яким керувала водій ОСОБА_2 , працівник Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», що підтверджується Постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 21.07.2016 року у справі про адміністративне правопорушення. Варість відновлювального ремонту автмооблія складає 58208 грн., що підтверджується Звітом №Ю-00506 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу.

Надалі, через канцелярію суду подали заяву про зменшення позовних вимог, в яких просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 8964,50 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.01.2018 року справу прийнято в провадження суддею Ванівським Ю.М.

07.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив ЛКП «Львівелектротрнас», в якому вказують, що вважають даний позов безпідставним, викладені твердження не обґрунтовані, а обставини на які посилається позивач недоведеними. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про вирішення справи без його участі у судовому засіданні.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. За таких обставин суд вважає за можливим заслухати справу без участі сторін за наявними в справі документами.

Згідно зібраним у справі доказами, вбачається, що 11 серпня 2015 року близько 16 год. 45 хв. мало місце ДТП на перехресті вулиць Винниченка - Личаківська у м. Львові в результаті якого було спричинено пошкодження автомобілю "Аudi A4" д.н.з. НОМЕР_1 яким користується на належних та законних підставах позивач, ОСОБА_1

Вказана ДТП було спричинене трамваєм № НОМЕР_3, яким керувала водій ОСОБА_2 яка була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності. На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 працювала у Львівському Комунальному Підприємстві «Львівелекротранс».

Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 58208 (п`ятдесят вісім тисяч двісті вісім) грн.

Позивач зменшив позовні вимоги, оскільки частину завданої шкоди було йому відшкодовано страхувальником, а саме згідно уточненим позовним вимогам позивач простить стягнути 8964,50 грн.

Враховуючи наведене в позовній заяві, запереченні, вивчивши матеріали цивільної справи та письмові докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Львівського коммунального підприємства «Львівелектротранс» про відшкодування матеріальної шкоди - задоволити.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 8964, 50 грн. (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири грн. 50 коп.).

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір 590 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 )

Відповідач - Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс» (м.Львів, вул.Сахарова, 2, ).

Суддя Ванівський Ю.М.