ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2019 року м. Одеса

справа № 520/13136/18

провадження № 22-ц/813/4463/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів - Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року у складі судді Маркарової С.В.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ТОВ «Каблекс-Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с.1-3).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01 жовтня 2018 року справу передано за підсудністю до Малиновського районного суду м.Одеси (а.с.16-17).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 (суд помилково зазначив по батькові « ОСОБА_1 », вірно - ОСОБА_1 ) залишено без руху та надано позивачу строк - п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, а саме:

-надати докази на підтвердження реєстрації місця проживання позивача в Малиновському районі м.Одеси;

-визначити та надати наказ (номер, дата), який підлягає визнанню недійсним як доказ факту звільнення;

-надати детальний розрахунок середнього заробітку на відповідній посаді;

-надати детальний розрахунок заборгованості по заробітній платі із зазначенням конкретного періоду(а.с.23-24).

Копію зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 отримав 04 грудня 2018 року та 06 грудня 2018 року надав до суду заяву про усунення недоліків (а.с.26,27).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, у зв`язку з не виконанням позивачем ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. При цьому, суд послався на те, що надана позивачем заява про усунення недоліків містить посилання на відсутність жодних доказів у нього та прохання витребувати їх самостійно судом у разі, якщо вони необхідні суду, без оформлення відповідного клопотання із дотриманням вимог процесуального закону та без надання тексту позовної заяви (а.с.31-33).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права,просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду іншим складом суду (а.с.46-47).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував подану ним (позивачем) заяву про усунення недоліків, не проаналізував зміст позовної заяви та додаткових пояснень, помилково прийшов до висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, чим порушив його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом, передбачене ст. 55 Конституції України та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Правом на відзив відповідач не скористався.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, клопотання про поважність причин неявки в суд апеляційної інстанції не подав. З метою дотримання строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.371 ЦПК України, відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку, що вказані обставини не перешкоджають розглядові справи у відсутність належно сповіщеної сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника Грицюка О.О. , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За нормами ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Каблекс-Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (а.с.1-3).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 послався на те, що він з 01 червня 2015 року працював у ТОВ «Каблекс-Україна» на посаді опресувальника виробів із пластмас. 07 вересня 2018 року за усним розпорядженням директора товариства його було звільнено без ознайомлення з наказом про звільнення, видачі трудової книжки та проведення розрахунку. При цьому позивачем зазначено про відсутність у нього наказу про звільнення та неможливість надання точних відомостей про середній заробіток та зазначив приблизний розмір заробітку в місяць у розмірі 7 254 грн. На підставі наведеного, позивач просив суд:

-визнати його звільнення незаконним та поновити його на роботі у ТОВ «Каблекс-Україна» на відповідній посаді;

-стягнути з ТОВ «Каблекс-Україна» на його користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу; заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 50 000 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

До позовної заяви додано 9 аркушів, а саме копії:

-першого аркуші претензії ОСОБА_1 на ім`я керівника ТОВ «Каблекс-Україна»;

-довідки ТОВ «Каблекс-Україна» від 07 травня 2018 року щодо праці ОСОБА_1 у товаристві із зазначенням щомісячного окладу;

-характеристики ТОВ «Каблекс-Україна» від 24 березня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 (зараз - ОСОБА_1 );

-витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відносно позивача - у кількості 2 шт.;

-конверту;

-трудової книжки позивача;

-паспорту ОСОБА_1 ;

-свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю адвоката Грицюк О.О. (а.с.4-12).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк - п`ять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, а саме:

-надати докази на підтвердження реєстрації місця проживання позивача в Малиновському районі м.Одеси;

-визначити та надати наказ (номер, дата), який підлягає визнанню недійсним як доказ факту звільнення;

-надати детальний розрахунок середнього заробітку на відповідній посаді;

-надати детальний розрахунок заборгованості по заробітній платі із зазначенням конкретного періоду(а.с.23-24).

Копію зазначеної ухвали суду ОСОБА_1 отримав 04 грудня 2018 року, про що склав відповідну розписку (а.с.26).

06 грудня 2018 року ОСОБА_1 надано до суду заяву про усунення недоліків у виконання ухвали суду від 14 листопада 2018 року, до якої повторно додана копії паспорта позивача з додатками про реєстрацію місця проживання та зазначено про неможливість надати суду копію наказу про звільнення, у зв`язку з його реальною відсутністю у позивача, і розрахунку заборгованості. Зазначені відомості позивач просив суд витребувати у відповідача та нарахувати заборгованість відповідно до середнього заробітку по Україні, оскільки заробітну плату він отримував у конверті (а.с.27).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України, у зв`язку з не виконанням позивачем ухвали суду від 14 листопада 2018 року (а.с.31-33).

При цьому, суд виходив з того, що надана позивачем заява про усунення недоліків містить посилання на відсутність жодних доказів у нього та прохання витребувати їх самостійно судом у разі, якщо вони необхідні суду, без оформлення відповідного клопотання із дотриманням вимог процесуального закону та без надання тексту позовної заяви.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За вимогами ч.1 ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ст.185 ЦПК України).

Стаття 175 ЦПК України містить вимоги щодо позовної заяви, а ст.177 ЦПК України - документи, що додаються до позовної заяви.

Аналізуючи зазначені статті процесуального законодавства, вбачається відсутність таких вимог як зобов`язання позивача під час подачі позовної заяви надати суду докази на підтвердження реєстрації свого місця проживання у відповідному районі міста та надання конкретних документів за позовами, що виникають з трудових правовідносин.

При цьому, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що позивачем ще при подачі позову було:

- надано документи, що свідчать про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Малиновського районного суду м.Одеси (а.с.7,10,11);

- зазначено про відсутність у нього наказу про звільнення та неможливість надати розрахунок середнього заробітку.

За вимогами ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи, що позивач не володів копією наказу про звільнення та офіційними даними щодо заробітної плати, про що позивачем було зазначено як у позовній заяві, так і в заяві про усунення недоліків, у суду першої інстанції не було правових підстав для вимоги надати зазначені документи при подачі позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Разом з тим, за положеннями ч.4 цієї ж статті якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Що і було зроблено неодноразово позивачем.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у ч.ч.2,3 ст.83 ЦПК України. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч.1 ст.84 ЦПК України).

З огляду на зазначене, не подання під час подачі позовної заяви до суду належним чином оформленого клопотання про витребування доказів у справі так само як і самих доказів, ні є підставою як для залишення позовної заяви без руху, так і для визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу. Суд першої інстанції може вирішити це питання відповідно до діючих норм процесуального законодавства під час розгляду справи та вирішити спір за наявними в матеріалах справи доказами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року відзначив, що право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п.1 ст.6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

А в рішенні у справі «Церква села Сосулівка проти України» від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини в п.53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до переконання, що судом першої інстанції використаний процесуальний засіб у вигляді визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу не є пропорційним і обмежує права позивача на розгляд справи судом, із врахуванням викладеного.

Колегія суддів, враховуючи необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, яке встановлено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прийшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції постановлена із порушеннями норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374,379,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2018 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 липня 2019 року.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков