УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області

в складі головуючого судді Безрук Т.В.

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 221/4599/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі нежитлової будівлі та земельної ділянки,

встановив:

19.06.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Волноваського районного суду Донецької області суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею право власності та виділити їй в натурі в натурі Ѕ частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та Ѕ частину земельної ділянки площею 0, 0461, розташованої за вказаною адресою, призначеною для обслуговування магазину та кафе.

До позовної заяви позивачем була долучена заява про забезпечення доказів, в якій остання просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відповідачу ОСОБА_2 та будь яким особам відчужувати, користуватися, передавати у володіння, у тому числі укладати правочини, стороною яких є відповідач, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження, наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, загальною площею 224, 3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянки площею 0, 0461, розташовану за вказаною адресою.

Необхідність застосування вказаних заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує наявним реальним ризиком відчужування, переобладнання, пошкодження спірного нерухомого майна з метою зменшення його фактичної вартості, придатності до використання.

Ознайомившись із вказаною заявою та наявними матеріалами справи, вважаю, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2016 року № 9 (із змінами і доповненнями) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати діяльності юридичної особи, яка здійснює їх відповідно до закону та положень укладеного між сторонами договору. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості виконувати органом місцевого самоврядування свої функції та повноваження під час виконання умов спадкового договору, можуть поставити у нерівне становище відповідача, як сторону договору, в тому числі і під час збирання доказів в обґрунтування можливих заперечень.

Дослідивши позовний матеріал, суд вважає за можливе заяву задовольнити частково, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Проте, суд вважає, що для забезпечення позову достатньо застосувати такий вид забезпечення позову, як заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь яким особам вчиняти будь які дії щодо відчуження, у тому числі укладення правочинів, стороною яких є відповідач, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження, відносно спірного нерухомого майна. Іне вбачає підстав для застосування такого виду забезпечення позову, як заборона відповідачу користуватися спірним нерухомим майном.

Керуючись ст.ст.149, 153, 353 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 221/4599/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі нежитлової будівлі та земельної ділянки задовольнити частково.

Заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь яким особам вчиняти будь які дії щодо відчуження, у тому числі укладення правочинів, стороною яких є відповідач, які в подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження, відносно наступного нерухомого майна: нежитлової будівлі, загальною площею 224, 3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 0461, розташовану за тією ж адресою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення (проголошення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду

Суддя Т.В. Безрук