У Х В А Л А

18 червня 2019 року

м. Київ

справа № 761/36944/15

провадження №61-11030ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є.В. розглянув касаційну скаргу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» на постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 16.03.2012 по 28.02.2013 в сумі 16 255 грн. 90 коп., яка складається із заборгованості по оплаті за холодне водопостачання та водовідведення, заборгованості по оплаті витрат за утримання будинку та прибудинкової території, заборгованості за опалення, заборгованості по оплаті послуг за тимчасову стоянку автомобіля. Крім того, позивач просив стягнути 3% річних в сумі 1 537 грн. 24 коп. та інфляційні втрати в сумі 12 173 грн. 80 коп. В ході розгляду справи позивач збільшив свої вимоги та просив стягнути заборгованість в сумі 14 899 грн. 86 коп., інфляційні втрати - 16 383 грн. 32 коп. та 3% річних - 2 050 грн. 19 коп.

За заявою позивача Шевченківським районним судом м. Києва 02 липня 2013 року було видано судовий наказ. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року судовий наказ було скасовано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року позов було задоволено в повному обсязі, а також стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 1 600 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року змінено та визначено розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка, 4», в сумі 9 720 грн. 22 коп., 3 % річних - 1 332 грн. та інфляційні втрати - 10 648 грн. 30 коп.

В іншій частині залишити рішення без змін.

03 червня 2019 року через засоби поштового зв'язку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року в частині зміни рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2018 року. В скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 761/36944/15 становить 33 333,33 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа є малозначною у силу вимог закону.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» та стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені статтею 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Івана Франка 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Є. В. Петров

.