Справа № 214/7748/18
Провадження № 2/211/849/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 червня 2019 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Преліпової О.М.

за відсутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третьої особи - приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепи Н.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального провадження у місті Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Наталія Миколаївна про визнання заповіту подружжя недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, вказавши що вона є дружиною ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.12.2011 року вона разом з чоловіком склали заповіт. При цьому їм не було роз`яснено наслідки укладення заповіту подружжям. Після смерті чоловіка, вона мала намір розпорядитись належним майном, однак їй стало відомо, оскільки заповіт було укладено подружжям, тому поки вона жива майном неможливо розпоряджатись, про що вона не знала укладаючи згаданий заповіт. Просить визнати заповіт подружжя, складений ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , укладений 12 грудня 2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., за реєстровим номером №2382 - недійсним.

Позивач ОСОБА_1 раніше зверталася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність , позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожний окремо раніше зверталися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, з позовними вимогами згодні.

Третя особа - приватний нотаріус Мазепа Н.М. раніше зверталася до суду з заявою у якій просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, розглянувши матеріали справ та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 ЦПК України, основними завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виконання цих завдань залежить від ефективності процесуальної діяльності, спрямованої на встановлення об`єктивної істини у цивільній справі, тобто від процесу доказування.

Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті.

За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню.

У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Судом встановлено, що 20.12.2011 року подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було складено спільний заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., за реєстровим номером №2382 (а.с. 8).

Відповідно до тексту текст заповіту був записаний нотаріусом зі слів подружжя та прочитаний ними вголос у присутності нотаріуса.

Як встановлено в судовому засіданні до складу спадщини увійшли:

- частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- частина транспортного засобу автомобілю Daewoo Matiz 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ;

- частка в грошовому вкладі в ПАТ КБ «Приватбанк» за договором № SAMDNWFFD801 від 28.08.2017 року (а.с. 10-14 ).

Із свідоцтва про смерть, виданого Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетрговській області від 18.12.2017року (а.с. 9), встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 позивачка звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини, де дізналася, що у зв`язку з укладенням заповіту подружжя, вона не має можливості будь-яким чином розпорядитися своєю часткою у праві спільної сумісної власності та оформити спадщину, бо на неї накладається заборона відчуження. Крім того, складений та посвідчений заповіт суперечить вимогам п.п.2.1, 2.6 п 2 гл.3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.1 ст. 1243 ЦК України, оскільки квартира, що входить до складу заповідального майна, не є спільним сумісним майном подружжя, про що державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В. було видано вмотивовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 15).

Згідно ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складання спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

Зі змісту ст.1243 ЦК України вбачається, що після смерті одного з подружжя відносини спадкування не виникають. На все майно, яке зазначено в заповіті подружжя, у разі смерті одного з подружжя, нотаріус накладає заборону відчуження. Тому вдова (вдовець) не стають власниками частки у праві спільної сумісної власності померлого з подружжя. Вони не мають права розпоряджатися не лише часткою померлого з подружжя, але після його смерті й своєю часткою у такому майні.

Відповідно до ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст.203 цього кодексу.

Згідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Встановлені судом обставини справи вказують, що подружжю не було належним чином роз`яснено прав та обов`язків, які виникають та мають істотне значення у разі укладення заповіту подружжям. Чоловік позивачки помер, тому на час коли стало відомо про правові наслідки укладення заповіту подружжя, самостійно внести зміни до заповіту вона не мала змоги, оскільки лише за життя обох з подружжя такі зміни можливі, у зв`язку з чим інакшим шляхом ніж за рішенням суду не можливо визнати заповіт подружжя недійсним.

За наведених підстав, оскільки позивачу не було в повній мірі роз`яснено правові наслідки укладення заповіту подружжя, то її волевиявлення було не досить вільним та не відповідало її волі. Вимоги позивачки ґрунтуються на ст.1257 ЦК України, де вказано, що суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Крім того, заповіт подружжя складений зокрема, на частку майна, яке належить подружжю на праві спільної часткової власності, та яке особа може заповідати лише за особистим заповітом.

Таке становище суперечить ч 1 ст. 1243 Цивільного кодексу України, відповідно до якої подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог п.п.2.1, 2.6 п 2 гл.3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства.

Недотримання вимог закону, тягне за собою визнання недійсним заповіту в цілому та невиконання розпоряджень обох заповідачів.

Враховуючи правовий статус заповіту подружжя, а також ту обставину, що чоловік позивачки помер, частка майна, що входить до складу заповіданого майна не є спільним сумісним майном подружжя, що суперечить закону та викликає незрозумілості після відкриття спадщини, та з огляду на вимоги ст.1243 ЦК України, такий заповіт може бути визнаний недійсним у повному обсязі за позовом одного з подружжя, що залишився живим, а не частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 297, 200, 206, 258- 259, 264-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Наталія Миколаївна про визнання заповіту подружжя недійсним - задовольнити.

Визнати заповіт подружжя, складений 20 грудня 2011 року подружжям: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Мазепою Н.М., за реєстровим номером № 2382, недійсним.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко