Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6994/15-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/6994/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 27 червня 2018 року суддею Галасюком Р.А. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 21.02.2018 (а.с. 145), посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № ZRZ0GK00004216 від 30.01.2008, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 13.06.2017 в сумі 39927,65 дол. США, з яких: 20281,08 дол. США - заборгованість за кредитом; 6653,36 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 313,87 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12679,34 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань та судові витрати.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 червня 2018 року позов Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №ZRZ0GK00004216 від 30.01.2008 у розмірі 39613,78 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 21.02.2018 становить 1072461,69 грн, з яких: заборгованість за кредитом 20281,08 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 21.02.2018 становить 549068,56 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 6653,36 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 21.02.2018 становить 180126,05 грн, заборгованість по пені в сумі 12679,34 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 21.02.2018 становить 343267,07 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог Банку.

На її думку суд не врахував, що Банком безпідставно заявлені вимоги про стягнення процентів, які здійснювались за підвищеною процентною ставкою, а також комісії. Тому, сплачені нею такі платежі мають бути враховані в рахунок погашення тіла кредиту. Крім того, суд не врахував, що 16.07.2014 Банк направив їй досудову вимогу про дострокове погашення кредиту, а тому вимоги про стягнення процентів після дати, вказаної у цій вимозі, а саме з 26.07.2014 по 13.06.2017 задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, представник Банку - не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно зі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Судом першої інстанції встановлено, що між Банком та ОСОБА_1 30 січня 2008 року укладено кредитний договір №ZRZ0GK00004216, згідно з умовами якого останньому надано кредит на строк до 30 січня 2018 року в сумі 66480,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 60000,00 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 6480,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 883,64 долари США згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, за відсотками, винагороди, комісії.

Періодом сплати вважається період з 20 по 25 число кожного місяця. (п.8.1 укладеного між сторонами договору).

Із наданого Банком розрахунку заборгованості за первісною позовною заявою вбачається, що станом на 22.05.2015 року утворилася заборгованість в сумі 39941,02доларів США, яка складається з: 30505,39 (доларів США) - заборгованість за кредитом; 5098,24 (доларів США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 171,93 (доларів США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2251,99 (доларів США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 12,09 (доларів США) - штраф (фіксована частина); 1901,38 (доларів США) - штраф (процентна складова).

Судом також встановлено, що Банком здійснювався розрахунок заборгованості за збільшеною відсотковою ставкою: з 26.10.2008 року за ставкою 15,12% річних, з 27.07.2010 року за ставкою 14,62% річних.

Відповідно до п. 5.5. умов договору строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлений сторонами тривалістю п`ять років і договір у цій частині є дійсним.

21.02.2018 Банком була подана заява про зменшення позовних вимог та розрахунок заборгованості станом на 13.06.2017.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13.06.2017 утворилася заборгованість в сумі 39927,65 доларів США, яка складається з: 20281,08 (доларів США) - заборгованість за кредитом; 6653,36 (доларів США) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 313,87 (доларів США) - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12679,34 (доларів США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Також судом встановлено, що в заяві про зменшення позовних вимог, розрахунок боргу здійснювався за первісною відсоткової ставкою - 12% річних.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку 39613,78 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 20281,08 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 6653,36доларів США; пеня в сумі 12679,34 доларів США, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав зобов`язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Суд також відмовив у стягненні з відповідачки комісії, посилаючись на те, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується із таким висновком суду, оскільки при вирішенні спору суд не встановив всіх обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Так, як вбачається із матеріалів справи, Банк згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, 16.07.2014 надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом 10 днів з дати одержання повідомлення (а.с. 182).

Надіславши таку вимогу, Банк змінив строк виконання основного зобов`язання.

Представник відповідачки зазначив, що вимогу про дострокове погашення кредиту остання отримала в той же день. Зазначена обставина не спростована позивачем.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Отже, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося після спливу визначеного вимогою строку, тобто після 26.07.2014, а тому помилково стягнув такі платежі, нараховані Банком після цієї дати.

Станом на 26.07.2014 заборгованість по процентам за користування кредитом становила 857,18 доларів США, а пеня 61,33 долари США. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягала стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 857,18 доларів США та пеня в сумі 1651,62 грн (61,33долари США за курсом Національного банку України станом на день перегляду рішення суду першої інстанції).

Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих судом першої інстанції процентів та пені.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову щодо стягнення комісії за договором. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц.

Доводи ОСОБА_1 щодо зарахування на погашення тіла кредиту сплаченої нею комісії є безпідставними, оскільки такі вимоги знаходяться за межами позову, заявленого в суді першої інстанції.

Сплата страхових платежів Банком за рахунок кредиту передбачена п. 2.1.3. та 2.2.7 договору.

Оскільки відповідачка не надала доказів на підтвердження укладення договорів страхування та перерахування чергового страхового платежу, Банк сплатив такі платежі за рахунок кредиту відповідно до умов договору.

Сплата страхових платежів Банком підтверджується наданими Банком меморіальними ордерами, де вказано відповідне призначення платежу та одержувача страхову компанію (а.с.236-240). Зазначені докази не спростовані представником відповідача.

Тому, його доводи щодо безпідставного зарахування Банком до тіла кредиту страхових платежів є помилковими.

Посилання представника відповідачки на порушення судом апеляційної інстанції принципу диспозитивності, збирання судом доказів про сплату Банком страхових платежів є безпідставними, оскільки такі докази витребовувалися саме за його клопотанням у зв`язку із його доводами в суді апеляційної інстанції щодо безпідставного збільшення Банком тіла кредиту на суму страхових платежів.

З ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в сумі 1936,62 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 червня 2018 року змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-д, ) заборгованість за кредитним договором № ZRZ0GK00004216 від 30 січня 2008 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 20281,08 доларів США, заборгованості по процентам в сумі 857,18 доларів США, а всього 21138,26 доларів США, а також пеню в сумі 1651,62 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-д, ) 1936,62 грн судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.