Справа № 697/2230/18
Провадження № 2/697/60/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - Льон О.М.

з участю секретаря с/з - Дрянової Н.В.

позивача (за первісним позовом) ОСОБА_1

представника позивача (за первісним позовом) ОСОБА_2

відповідача (за первісним позовом) ОСОБА_3

представника відповідача (за первісним позовом) Мосійчука В.М.

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Каневі Черкаської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування квартирою та вселенні та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування квартирою та вселення. Позов мотивує тим, що з 28.08.1982 по 28.05.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Він є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира була придбана під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а тому в розумінні положень Сімейного кодексу України вона є спільним сумісним майном подружжя. В даній квартирі зараз проживає відповідач - його колишня дружина, яка чинить перешкоди у користуванні квартирою, а саме: не допускає його у дану квартиру, відмовляється надати комплект ключів від вхідних дверей, уникає спілкування з ним. Він змушений був звертатись до поліції та суду, збирати відповідні документи для захисту своїх прав, спілкуватися з працівниками поліції. Неодноразові звернення до органів поліції результатів не дали. Іншого житла для проживання він не має, а тому змушений винаймати кімнату в іншій квартирі. Просить суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні цією квартирою та передати комплект ключів від її вхідних дверей. Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_3

21.12.2019 ОСОБА_3 звернулася до суду із уточненим в подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. Позов мотивує тим, що крім спірної квартири, у спільній сумісній власності сторін є інше майно, що придбане під час їх шлюбу, а саме: садовий будинок у дачному кооперативі «Роднік» в адміністративних межах Ліплявської сільської ради Канівською району Черкаської області, що розташований на земельній ділянці площею 0,0571 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої є ведення садівництва, що розташована на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області. ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні вказаним вище нерухомим майном, відмовляється надавати комплект ключів від дверей садового будинку. 22.10.2018 вона направила поштою на адресу відповідача пропозицію про врегулювання спору в досудовому порядку однак, після отримання пропозиції відповідач жодної відповіді не падав. Просить суд усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати їй рівного із ним права володіння та користування садовим будинком, який розташований на земельній ділянці площею 0,0571 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої є ведення садівництва, що розташована на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду 23.10.2018 відкрито провадження у справі за первісним позовом, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.11.2018.

Ухвалою суду від 21.12.2018 (а.с.74) відкрито провадження за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, призначено до підготовчого засідання на 16.01.2019 та витребувано докази у справах.

16.01.2019, 12.02.2019, 18.04.2019 ухвалами суду витребувано докази у справі.

Ухвалою суду від 18.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 07.05.2019.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Васянович В.В., який діє на підставі ордеру серії ЧК №020379 від 16.10.2018, первісні позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задовольнити. Щодо зменшених зустрічних позовних вимог пояснили, що садовий будинок сторони будували перебуваючи у шлюбі на земельній ділянці площею 0,00571 га, що розташована на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області, призначення якої ведення садівництва та яку отримано позивачем перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 Але разом з цим зустрічний позов не визнали, просять у його задоволенні відмовити у зв`язку з закінченням строків звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачу за зустрічним позовом ще у 2013 було відомо про порушення її майнових прав.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру серії ЧК №59821 від 11.12.2018 (а.с.40) в судовому засіданні первісний позов не визнали, у його задоволенні просять відмовити також у зв`язку із пропуском позовної давності. Зустрічні зменшені вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити, а претензію ОСОБА_3 від 2013 року надану стороною позивача за первісним позовом не брати до уваги, оскільки вона не містить підпису ОСОБА_3

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.08.1982, який розірвано 28.05.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданим Відділом РАЦС по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції від 28.05.2009, актовий запис №53 (а.с.9).

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в період шлюбу з ОСОБА_3 , позивачем ОСОБА_1 отримано у приватну власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,3 кв.м., що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний №27704655 від 06.10.2014 (а.с.10), технічним паспортом (а.с.62,63,79-82).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 24.11.2008 (а.с.78,126,131) вбачається, що ОСОБА_1 на підставі розпорядження Канівської РДА №182 від 03.08.2008 належить земельна ділянка площею 0,0571 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , яка розташована на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області, цільове призначення якої є ведення садівництва.

В судовому засіданні відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представником адвокатом Васяновичем В.В. не заперечувався факт придбання (отримання) вище вказаної земельної ділянки під час шлюбу з ОСОБА_3 Крім того, ними також визнано та підтверджено факт будівництва у період шлюбу садового будинку на даній земельній ділянці.

Відповідно до аналітичного висновку, наданого в судове засідання представником позивача за зустрічним позовом (а.с.145-154) вбачається, що ринкова вартість незавершеного будівництва садового будинку (розміром 5,57х5,57), на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_4 , що за адресою: територія Ліплявської сільської ради, станом на 30.05.2019 складає 48030,00 грн.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки квартира АДРЕСА_1 та садовий будинок (незавершене будівництво), що розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_4 , що знаходиться на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області придбані та побудовані в період шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому дане спірне майно є їхньою спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 неодноразово звертався до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області з повідомленнями про неправомірні дії відповідача ОСОБА_3 , які полягали у тому, що остання чинить йому перешкоди у вселенні до квартири, власником якої він є (а.с.11,13).

З висновків Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 24.02.2018 та 20.09.2018 (а.с.12,15) вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснено, що оскільки в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення, а є цивільно-правові відносини, то для їх вирішення йому необхідно звертатися до суду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , в свою чергу зверталася до відповідача ОСОБА_1 з претензією та вимогою про усунення ним перешкод у користуванні їх спільного сумісного майна подружжя (а.с.128-130).

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, закон визнає права власника непорушними, а тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права володіння, користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення будь яких порушень свого права від будь яких осіб і будь яким шляхом, що є прийнятним для власника. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні подано письмову заяву про застосування до зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 позовної давності, у зв`язку з тим, що остання про порушення своїх прав знала ще з 20.05.2013, оскільки було направлено лист адресований первісному позивачу з пропозицією про поділ майна (а.с.124,128-130).

Крім того, у судовому засіданні представником позивача за зустрічним позовом адвокатом Мосійчуком В.М. до початку судових дебатів усно також було заявлено клопотання про застосування до первісних позовних вимог позовної давності, оскільки ОСОБА_1 з 10.04.2013 знав про порушення своїх прав та звертався до колишньої дружини ОСОБА_3 з претензією про виселення з його квартири.

Щодо заяви про застосування строку позовної даності до спірних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися в суд з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Відповідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Таким чином, оскільки судом встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що спірне майно є спільним сумісним майном подружжя, співвласниками якого вони є, тому позовна давність для звернення із вказаними позовами до суду не пропущена, як позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 , так і позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3

Враховуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови знайшли своє обґрунтування у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення первісного та зустрічного позовів, судовий збір при подачі яких склав по 704,80 грн., що підтверджується квитанціями №299 від 12.10.2018 та №519 від 18.12.2018 (а.с.1,52), тому суд не вбачає підстав для покладення на сторони обов`язку сплачувати одна одній розмір понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 256,257, 261, 267, 319, 321, 328, 368, 369, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 77,81, 82, 141, 265, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 61, 63, 66 ,68 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування квартирою та вселенні задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати комплект ключів від вхідних дверей до даної квартири.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 рівного із ним права володіння та користування садовим будинком (незавершене будівництво), який розташований на земельній ділянці площею 0,0571 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої є ведення садівництва, що розташована на території Ліплявської сільської ради Канівського р-ну Черкаської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 червня 2019 року.

Головуючий О . М . Льон