Справа № 211/6285/15-ц
Провадження № 2/211/28/19
У х в а л а

про закриття провадження у справі, відмову у прийнятті зустрічного позову

та повернення судового збору

20 червня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: представника позивача

представника ТОВ «ТБК АПЕКС»

відповідачів Родіна В.Є., Капітонова В.О.

представника відповідача Капітонова В.О. ОСОБА_1

розглянувши в м. Кривому Розі клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про закриття провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (надалі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС» (надалі ТОВ «ТБК АПЕКС» або Відповідач 1), ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що 20 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС» укладено Кредитний Договір № 213-КА-06, згідно якого Банком надано Відповідачу 1 кредит у сумі 160 000 гривень 00 копійок, який останній зобов`язувався повернути в строк до 19 вересня 2012 року. Згідно п.п. 1.3.1 Договору за користування кредитом встановлено процентну ставку в розмірі 17,5% річних. 20 04 2015 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (надалі - АТ «УкрСиббанк») укладено Договір факторингу № 17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 213-КА-06 від 20.09.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ТБК АПЕКС», перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Позивачем, Відповідачем 1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (надалі - Поручитель - 1, 2 відповідно) було укладено Договори поруки № 213-ПН-06 та № 213-ПН/1-06 від 20 вересня 2006 року (надалі Договір поруки 1, 2 відповідно).

Всупереч умов Кредитного договору Відповідач - 1 своєчасно не здійснив платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та має значну заборгованість по нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Таким чином, станом на 18.09.2015 року загальна сума кредитної заборгованості становить 124 769 грн. 66 коп., яку позивач просить стягнути солідарнозТОВ «ТБК АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на свою користь.

Також позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь судовий збір в розмірі 1 871,54 грн.

Враховуючи норми закону, позивач, користуючись своїми правами, подає позов до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, до підсудності якого входить розгляд справ за місцем знаходження Відповідача 1, який згідно безкоштовного витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 15.

24.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічний позов судом не прийнятий.

Представник відповідача Капітонова В.О. Щербачов А.П. звернувся до суду з клопотанням, відповідно до якого просить суд провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити на підставі ст. 255 ЦПК України справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представники ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ТБК АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача Капітонова В.О. Щербачов А.П. звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як встановлено ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до статті 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом.

За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також ч. 4 ст. 10 ЦПК України, стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, що закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентними в цьому відношенні є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право на повноважний суд, за змістом якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким чинні Господарський процесуальний кодекс України та Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Так, за правилами, встановленими ч. 1 ст. 19 ЦПК України (тут і далі - у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У той же час, справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України (тут і далі - у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

Так, за змістом пункту 1 частини 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів, зокрема, справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

За змістом частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Отже, враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з аналізу змісту та підстав поданого позову, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як кредитор звернулось до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 213-КА-06 від 20.09.2006 р. до ТОВ «ТБК АПЕКС», та до фізичних осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як поручителів за договорами поруки №№ 213-ПН-06, 213-ПН/1-06 від 20.09.2006 року відповідно, що укладені на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 213-КА-06 від 20.09.2006 р., сторонами якого є юридичні особи АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ТОВ «ТБК АПЕКС».

Як визначено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов`язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов`язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов`язання та іншими умовами договорів.

Тобто, між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання основного зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягає закриттю.

Щодо вирішення питання про прийняття зустрічного позову.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явитизустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язаніі спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуютьсяв одне провадження з первісним позовом.

Враховуючи той факт, що судом прийнято рішення про закриття провадження за первісним позовом, суд приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_4 В ОСОБА_5 у прийнятті зустрічної позовної заяви до спільного розгляду, однак, це не позбавляє його права звернутись до суду із зазначеним позовом в загальному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо повернення судового збору та повернути судовий збір позивачу в зв`язку з закриттям провадження у справі, та повернути відповідачу ОСОБА_3 судовий збір у зв`язку з поверненням зустрічної позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 247, 255, 260, 353-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 про закриття провадження - задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-будівельна компанія АПЕКС», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Відмовити ОСОБА_3 у прийнятті зустрічної позовної заяви до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання договору поруки припиненим - до спільного розгляду з первісним позовом.

Роз`яснити ОСОБА_3 його право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Зустрічну позовну заяву разом із доданими матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України повернути ОСОБА_3 . Копії зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», , сплачений ним судовий збір у сумі 1 871 (одна тисяча вісімсот сімдесят одна) гривня 54 копійки, внесений по платіжному дорученню № 2596 від 15.09.2015 року (банк платника АТ «УкрСиббанк») на розрахунковий рахунок УДКСУ у м. Кривому Розі.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області повернути ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , сплачений ним судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок, внесений по квитанції № 3792/з15 від 12.11.2015 року (банк платника ПАТ КБ «Правекс-банк») на розрахунковий рахунок УДКСУ у м. Кривому Розі.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Ткаченко.