Провадження № 22-ц/801/1460/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуСправа № 127/19300/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л.О., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання: Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2019 року, постановлене у складі судді Ан О.В., в залі суду,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.09.2014 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L200» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою апеляційного суду від 20.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль фактично було знищено, оскільки згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля більша за його ринкову вартість, чим позивачу було заподіяно матеріальні збитки. Крім того, зазначені обставини призвели до втрати позивачем душевної рівноваги і душевного спокою, зміни життєвих планів, оскільки йому було заподіяно тілесні ушкодження та порушено право власності, чим заподіяно моральну шкоду, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 358976,14 грн. з урахуванням отриманого страхового відшкодування та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

24 квітня 2018 року представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 200786,84 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоду, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди 74011,25 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4323,19 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів вартості автомобіля до ДТП та вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, а в силу вимог ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, що в свою чергу дає підстави для стягнення коштів фактично витрачених на відновлювальний ремонт автомобіля. Розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд визначив в сумі 5000 грн., при цьому розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, визначено в сумі 3000 грн..

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вказуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального прав.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов до висновку, про часткову доведеність позовних вимог позивача, оскільки не врахував, що для з`ясування питання про фізичне знищення транспортного засобу необхідно визначити вартість транспортного засобу до ДТП та вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а для визначення розміру майнової шкоди, також і вартість пошкодженого транспортного засобу після ДТП. При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість стягнення коштів витрачених на ремонт автомобіля, оскільки позивач не обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що він поніс збитки пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, зокрема сумою коштів, що були витрачені для відновлення автомобіля, а посилався виключно на висновок експерта №176 від 29.12.2014 року. Крім того, скаржником зазначено, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та витрат понесених на правничу допомогу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

27 червня 2019 року до Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій він посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

В судовому засіданні представник позивача власну апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини, апеляційну скаргу відповідача не визнала, вказавши на її безпідставність.

Представник відповідача в судовому засіданні власну апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, апеляційну скаргу позивача не визнав, вказавши на її безпідставність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 11.09.2014 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Chevrolet Cruze» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi L200» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою апеляційного суду від 20.02.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а належний йому автомобіль було пошкоджено.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ /6611906 цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди - 11 вересня 2014 року застрахована у СК «Універсальна», ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000, 00 грн, франшиза - 0.

На підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 09 січня 2015 року та страхового акта № 13556/1, СК «Універсальна» виплатила позивачу суму страхового відшкодування в межах повного ліміту відповідальності страховика, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 29 грудня 2014 року №176 вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 582093 грн. 77 коп., розмір матеріального збитку завданого власнику пошкодженням автомобіля марки Mitsubishi L200, д.н.з НОМЕР_2 без врахування додаткового обладнання складає 200736 грн., з урахування додаткового обладнання - 403228 грн. 22 коп.

Згідно з договором наряду-замовлення на роботи №8 від 02.03.2015 року, складеним ФОП ОСОБА_3 , вартість ремонтних робіт автомобіля складає 74011,25 грн.

Транспортний засіб «Mitsubishi L200» 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2 був зареєстрований за ОСОБА_1 , 08.07.2015 року знятий з обліку для реалізації та відчуження на підставі довідки рахунку № ААЕ 221394 від 28.07.2015 року.

Для настання цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковими.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт перший частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 вказує на те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 перевищує його ринкову вартість, а тому розмір матеріального збитку, відповідно до п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 визначається таким, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

З аналізу змісту наведених норм можна дійти висновку, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є економічно необгрунтваним, витрати на ремонт перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі, якщо власник не згоден із визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Відповідно до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У даному випадку встановити ринкову вартість транспортного засобу марки Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 до ДТП та залишкову вартість цього транспортного засобу після ДТП можливо лише за допомогою експертизи, призначеної у спосіб, передбачений ст.ст. 102-104, 108 ЦПК України.

Звертається увага на те, що експертиза у справі, в розумінні положень ст. 108 ЦПК України не проводилась.

Надані позивачем висновок експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 29 грудня 2014 року №17 проведений під час досудового розслідування кримінального провадження та Звіт №15/105 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 внаслідок пошкодження під час ДТП, не дають відповіді на питання про ринкову вартість транспортного засобу до та після ДТП і за змістом положень ст. 95 ЦПК України є письмовими доказами, що підлягають оцінці відповідно до вимог ст. 89 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі визначеному висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 29 грудня 2014 року №176, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів

Висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМУВС України у Вінницькій області від 29 грудня 2014 року №176, проводився у межах та для цілей досудового розслідування кримінального провадження і не може бути прийнятий до уваги в якості доказу розміру шкоди, оскільки містить неточну інформацію, котра не відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи.

Так, зокрема у висновку експерта не зазначено ринкову вартість транспортного засобу Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 до та після ДТП, що сталась 11.09.2014 року.

Також, висновок експерта не містить відомостей щодо вартості додаткового обладнання, встановленого на транспортний засіб Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнту зносу на час ДТП.

Вартість відновлювального ремонту визначеного у висновку експерта в розмірі 582093 грн. 77 коп. значно відрізняється від фактичних витрат на такий ремонт, сплачених позивачем згідно із договором наряду-замовлення на роботи №8 від 02.03.2015 року в розмірі 74011,25 грн.

З врахуванням викладеного, висновок експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Вінницькій області від 29 грудня 2014 року №176 не може бути покладений в основу судового рішення та підлягає відхиленню, як такий, що не містить відомостей щодо предмету доказування.

Аналогічні розбіжності містить і Звіт №15/105 оцінки майна по визначенню розміру матеріального збитку, завданого власникові КТЗ марки Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 внаслідок пошкодження під час ДТП, у якому розмір матеріального збитку визначено у сумі 301172 грн, та при цьому не встановлено ринкову вартість транспортного засобу до ДТП.

Із змісту позову вбачається, що загальна сума зазначена позивачем як розмір матеріального збитку - 301172 грн. значно перевищує ринкову вартість транспортного Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_3 грн., сума за яку ОСОБА_1 продав автомобіль.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У деліктних зобов`язаннях, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено розміру матеріальної шкоди належними та допустимими доказами. Клопотання про проведення у справі експертизи з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 до та після ДТП, позивач не заявляв.

Більше того, ОСОБА_1 відчужив транспортний засіб Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 , що взагалі унеможливлює отримати вищевказані докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

За вказаних обставин, виходячи з підстав та предмету позову, які не змінювались позивачем, розмір матеріальної шкоди, є недоведеним.

Також, слід врахувати зміст п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, у якому роз`яснено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого ринкової вартості майна, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирішення питання щодо передачі майна, а саме: пошкодженого автомобіля марки Mitsubishi L200 д.н.з НОМЕР_2 , є неможливим, оскільки на момент розгляду справи даний автомобіль був відчужений позивачем.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції цього не врахував, не виконав вимог ЦПК України щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

За таких обставин, оскаржуване рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв`язку із чим, відповідно до ст.376 ЦПК України, в частині стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову задоволенні вказаної позовної вимоги.

В частини вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції слід залишити без змін виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо стягнення моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди виходив з того, що в результаті дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено майно позивача, який зазнав тілесних ушкоджень, що мало наслідком відповідне лікування та призвело до змін його життєвих зв`язків, врахував глибину фізичних та душевних страждань, а тому визначив розмір такої шкоди в сумі - 5000 грн.

Зважаючи на системну оцінку доказів та обставин справи, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про задоволення вимог позивача про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, які ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.

Посилання скаржника ОСОБА_2 на можливість компенсації моральної шкоди позивачу страховою компанією відповідно до правил статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то дані посилання відхилені апеляційним судом, оскільки зазначені правила не застосовуються до спірних правовідносин. Позов пред`явлено до ОСОБА_2 , а не до страховика, а тому наведені правила не можуть бути враховані судом під час вирішення спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з прийняттям нового рішення відмову в задоволенні позову в цій частині. В частині вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи судові витрати ОСОБА_1 у даній справі складають 11601,56 грн., з яких 3589,76 грн. судовий збір за позовну заяву, 3011,8 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги, 5000 грн. витрати на правничу допомогу.

Судові витрати ОСОБА_2 становлять 3331,8 грн., з яких 320 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, 3011,8 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено на 2,4 % від ціни позову визначеної з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а тому розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно до задоволених вимог становить 278,44 грн.

ОСОБА_2 слід відшкодувати судові витрати пропорційно до розміру відхилених майнових вимог (97,6%), що складає 3251,84 грн.

Відповідно до ч. 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи положення ч. 10 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути різницю судових витрат в розмірі 2973,4 грн (3251,84 - 278,44).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2019 року в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, відмовити.

В частині стягнення моральної шкоди рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 травня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2973,4 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук