Номер провадження: 22-ц/813/1458/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання дій незаконними та визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3, в якій просив визнати дії ОСОБА_1 по укладенню Договору оренди нежитлового приміщення № 02/01-18 від 02.01.2018 року - незаконними; визнати недійсним з моменту укладання Договір оренди нежитлового приміщення № 02-01-18 від 02.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 23.02.2018 року ОСОБА_2 придбав право вимоги за Кредитним договором № 014/0075/74/49861 від 06.04.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та АППБ «Райффайзен Банк Аваль». Даний договір забезпечений Договором іпотеки від 06.04.2006 року № 1110, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Пепеляшковою А.О. Предметом іпотеки за Договром іпотеки є нерухоме майно: нежитлові приміщення офісу, що складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 47,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

23 лютого 2018 року до ОСОБА_2 перейшли права вимоги за договором іпотеки відповідно до Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.02.2018 року № 296, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В.

В подальшому ОСОБА_2 стало відомо, що ОСОБА_1 всупереч вимогам Договору іпотеки від 06.04.2006 року № 1110 уклала Договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2018 року № 02/01-18 з фізичною особою ОСОБА_3 Предметом даного договору стало нежитлове приміщення офісу, що складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 47,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та є предметом іпотеки.

Вбачаючи в діях ОСОБА_1 порушення своїх прав, ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Разом з позовною заявою позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив заборонити ОСОБА_1 обтяжувати вказане вище іпотечне майно зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, користування, спільну діяльність, не передавати в наступну заставу, тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року вікрито провадження за вказаною позовною заявою.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 задоволено, вжито заходи забезпечення позову. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд фактично задовольнив позовні вимоги ще до розгляду справи в суді, оскільки така ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, що є визнання договору оренди нежитлового приміщення № 02/01-18 від 02.01.2018 року недійним, оскільки суд забороняє передачу приміщення в оренду. Також, апелянт наголошує, що вимоги за кредитним договором, який є предметом спору та був забезпечений іпотекою, був ОСОБА_1 виконаний відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2017 року, яке набуло чинності після постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву позивача та застосовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості заяви про забезпечення позову та можливості утруднення в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позову у зв`язку з невжиттям таких заходів.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Забезпечення позову регулюється розділом 1 главою 10 ЦПК України.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З матеріалів справи вбачається:

-07.11.2018 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом;

-07.11.2018 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 надав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову;

-12.11.2018 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси відкрито провадження по даній справі;

-12.11.2018 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси вжито заходи забезпечення позову по даній справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи ОСОБА_1 обтяжувати іпотечне майно: нежилі приміщення офісу, що складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею - 47,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, користування, спільну діяльність, не передавати в наступну заставу, тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб, суд першої інстанції не врахував, що вимоги заяви про забезпечення позову фактично дублюють вимоги позовної заяви, а тому вжиття заходів забезпечення позову є фактично задоволенням позовних вимог без розгляду справи по суті, що є неприпустимим з огляду на цивільно-процесуальний закон.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В даному випадку суд першої інстанції не в повній мірі дотримався перелічених вимог при постановлені ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року про забезпечення позову.

У зв`язку з чим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не врахував, що вимоги заяви про забезпечення позову повторюють вимоги, викладені в позові, що можна розцінювати як задоволення останніх до вирішення позову по суті.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року про забезпечення позову з прийняттям постанови про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 376, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року про забезпечення позову - скасувати.

У задоволені заяви представника ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) обтяжувати іпотечне майно, а саме: нежилі приміщення офісу, що складаються в цілому з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею - 47,9 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, користування, спільну діяльність, не передавати в наступну заставу, тощо), не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 20.06.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова