Справа № 444/1152/19
Провадження № 2/444/945/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 липня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивує наступним.

02.11.2017 року між нею та відповідачкою була укладена розписка, згідно якої ОСОБА_1 передала грошові кошти у розмірі 1 400 євро, що на день написання позовної заяви, за офіційним курсом НБУ (30,56 грн./євро) становить 42 784 грн. 00 коп., як завдаток для укладення в майбутньому договору оренди приміщення. Розписка була укладена в присутності свідків, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт отримання грошових коштів підтверджується підписами свідків та особистим підписом відповідачки у розписці від 02.11.2017 року.

Відповідно до умов розписки, кінцевий строк повернення грошових коштів не вказаний. Проте жодний договір оренди між позивачкою та відповідачкою укладений так і не був. А тому, 30 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 із вимогою про повернення грошових коштів, а саме - сплати вищезазначених 1400 євро переданих коштів та 1400 євро штрафної санкції за неукладення договору оренди, а разом 2800 євро, що на дату написання даної вимоги за офіційним курсом НБУ становить 88816,00 гривень.

Зазначає, що на момент написання позову відповіді від відповідачки позивачкою не було отримано ні в паперовому, ні в електронному вигляді.

Пояснює, що саме з вини відповідачки договір оренди з нею укладений не був. Таким чином, вважає, що відповідачка зобов`язана повернути їй суму отриманого завдатку в подвійному розмірі. Так як розпискою від 02.11.2017 року строк укладення договору та повернення грошових коштів не вказаний, то згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь- який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зазначає, що за таких обставин вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 суми отриманого завдатку згідно розписки 02.11.2017 в подвійному розмірі, а саме 2800 євро, що становить 88 816 грн. 00 коп. (за офіційним курсом НБУ на дату подання вимоги від 30.01.2019), а також просить стягнути із відповідачки судові витрати у розмірі 888,16 грн.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Копач Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у фабулі позовної заяви. Додатково зазначив, що сума у 1400 євро є завдатком, а тому просять стягнути грощову суму у подвійному розмірі, а саме 2800 євро. Підтвердив, що розпискою це не було обумовлено. Просить позов задоволити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином за зареєстрованою адресою місця проживання, що стверджується рекомедованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від відповідачки не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Від так, відповідачка проявила байдужість до розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до копії розписки в матеріалах справи (а.с.4), позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча в с АДРЕСА_1 району Тернопільської області, паспортні дані НЮ НОМЕР_1 , позичає гроші відповідачці Коломбай Дані 1400 (одна тисяча чотириста) євро до укладення договору оренди, в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Розписка підписана позивачкою, відповідачкою та вищевказаними свідками, а саме із зазначенням їх прізвища, ініціалів та особистого підпису.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Представлений борговий документ є належним та допустимим доказом як факту отримання грошової суми відповідачкою ОСОБА_2 від позивачки ОСОБА_1 та волевиявлення ОСОБА_2 повернути борг, так і невиконання останньою даних боргових зобов"язань.

Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача, власноручно ним підписана, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 1400 євро.

Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

За змістом ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Позивачем не доведено та судом не встановлено, що позичена позивачкою відповідачці сума грошей у розмірі 1400 євро відповідно до розписки є саме завдатком, як про це зазначено у позовній заяві.

А тому, повернення позивачці суми позики у подвійному розмірі, а саме у сумі 2800 євро не підтверджено розпискою, наданими позивачкою доказами, що також стверджено представником позивачки у судовому засіданні.

Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначає позивачка та стверджується матеріалами справи, 30.01.2019р. вона звернулася із письмовою вимогою про повернення грошових коштів до відповідачки, проте жодної відповіді на цю вимогу не отримала, кошти повернуті не були.

Таким чином, оскільки відповідачка на час написання розписки мала в користуванні грошові кошти, належні позивачці, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивачки свідчить про невиконання відповідачкою свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу у розмірі 1400 євро відповідно до розписки та часткового задоволення позову.

Як вбачається із позовної заяви, передана відповідно до розписки сума грошових коштів в розмірі 1 400 євро на дату подання позивачкою до відповідачки вимоги від 30.01.2019 за офіційним курсом НБУ становить 44408 грн.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини та норми діючого законодавства, те, що взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконала, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі - 44408 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню із відповідачки на користь позивачки підлягає сума судового збору у розмірі 444,08 грн.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 280-285, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 ) грошову суму у розмірі - 44408 грн. та судові витрати в розмірі 444,08 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду через Жовківський районний суд Львівськоїобласті.

Текст повного рішення суду виготовлено 16.07.2019 року.

Суддя Ясиновський Р. Б.