Справа № 495/7681/18
№ провадження 2/495/289/2019
ЗАОЧНЕ р і ш е н н я
25 червня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Бучка І.В.,
справа № 495/7681/18,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг з урахуванням вставленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за договором позики у розмірі 173750,60 грн, судовий збір та інші витрати у сумі 3000 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.02.2015 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3500 доларів США, які остання зобов`язалась повернути 20.08.2015 року.
Проте, у визначений час відповідач не змогла повернути суму позики, та пояснила, що у її діяльності сталась криза, знизився об`єм торгівлі, тому вона не отримала очікуваного прибутку, просила відстрочити строк повернення боргу, а також просила ще дати їй певну суму грошей для зміни асортименту товару.
Оскільки відповідачка працювала на місцевому ринку, мала своє робоче місце, здійснювала торгівлю, тому на її прохання вона дала їй у борг ще 1000 доларів США, про що остання склала розписку.
Таким чином, загальна сума договорів позики, який був укладений між нею та відповідачем склала 4500 доларів США, що на час звернення до суду з позовом згідно офіційного курсу НБУ складає 125550 грн.
Весь цей час вона намагалась вирішити питання мирним шляхом, надавала можливість відповідачу погасити частками суму позики, однак якщо спочатку ОСОБА_2 і давала пояснення, просила відстрочити строк погашення боргу, то потім взагалі стала її уникати, не відповідала на дзвінки, продала своє торгове місце на ринку, але до теперішнього часу не розрахувалась.
З урахуванням припису ст. 625 ЦК України, відповідач має сплатити їй суму позики із нарахованими 3% річних та встановленим індексом інфляції, що за її підрахунками складає 173750,60 грн.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась судовими повстками та через оголошення на сайті судової влади, однак причина неявки суду невідома..
Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та ретельно перевіривши всі надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно 18.02.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений договір позики, за яким ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняла в борг грошову суму у розмірі 3500 доларів США та зобов`язалась повернути її до 20.08.2015 року.
Позивач вказує, що у обумовлений договором позики термін ОСОБА_2 суму позики не повернула, однак для розвитку бізнесу просила надати їй у борг ще певну суму коштів.
Так, 26.12.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі був укладений ще один договір позики, за яким ОСОБА_3 передала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США.
Таким чином, на підставі вищенаведеного між сторонами виникли договірні зобов`язальні відносини, оскільки письмові розписки ОСОБА_2 від 18.02.2015 року та від 26.12.2015 року є підтвердженням укладання договорів позики між сторонами.
Позивач стверджує, що неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути їй грошові кошти, проте відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за договором позики.
Станом на час звернення з позовом до суду, борг відповідачем повернуто не було.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У своєму позові ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 . 3 % річних за прострочення виконання нею грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно вимог ч. 2 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок боргу за договором позики, що обчислений невірно, з наступних підстав.
Період прострочки за договором позики від 18.02.2015 року з 21.08.2015 року по 25.06.2019 року =1399 днів.
Виходячи із приписів ч.2 ст. 1049 ЦК України, враховуючи, що у договорі позики від 26.12.2015 року не визначений строк її повернення, моментом пред`явлення вимоги буде слугувати період звернення до суду з відповідним позовом, а саме 27.08.2018 року, через місяць це 27.09.2018 року, в такому разі період прострочки за договором позики від 26.12.2015 року з 27.09.2018 року по 25.06.2019 року =270 днів.
Сума боргу за договором позики від 26.12.2015 року - 2637 грн.
2637*3%*270/365=58,54 грн.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач просила у своєму позові стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 7533 грн, тож суд, не виходячи за межі позовних вимог вважає за можливе задовольнити вказану частину відсотків, на яку за законом та згідно договорів позики має право ОСОБА_1
Стосовно стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України.
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Вказаний правовий висновок узгоджується з Постановою Верховного Суду України від 01.03.2017 року у справі за № 6-284цс17.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Що стосується стягнення судових витрат по справі на користь позивача, то позивачем приєднано лише доказ сплати нею судового збору за подання відповідного позову у розмірі 704,80 грн. Про які інші витрати у загальній сукупності 3000 грн., що нею понесені йдеться у позові, судом визначити неможливо, оскільки жодних об`єктивних, належних та допустимих доказів про вказане матеріали справи не містять.
Виходячи із вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 704, 80 грн.
Керуючись ст. ст. 524, 533, 536, 625, 638, 1046, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265,280-281, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за договорами позики від 18.02.2015 року та від 26.12.2015 року у розмірі 7533 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя: