У Х В А Л А

10.06.2019 Справа №607/8458/19

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М., ознайомившись з матеріалами заяви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право на користування квартирою за АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2019 року дану цивільну справу розподілено для розгляду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Грицак Р.М.

Вивчивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Згідно ч. 2 ст. 63 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.

Рішенням сесії Тернопільської міської ради сьомого скликання за № 7/16/14 від 28 липня 2017 року внесено зміни до рішення Тернопільської міської ради від 19 серпня 2016 року за №7/11/42 «Про затвердження списку присяжних» та викладено додаток до рішення в новій редакції. Згідно додатку до рішення за № 7/16/14 від 28 липня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 включено у список присяжних Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на даний час включена до списку присяжних Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, тобто залучена до здійснення правосуддя у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області та виконує обов`язки судді, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Конопляник О.В. неодноразово була включена у склад суду разом із суддею Грицак Р.М. для розгляду певних категорій справ.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 36 ЩІК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Положеннями ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судці вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судці. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У відповідності до приписів п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року), суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно положень п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку судців. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, «Газета Україна-Центр проти України» від 15 липня 2010 року ЄСПЛ вказував, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

З урахуванням наведеного, з метою уникнення сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді Тернопільського міськрайонного суду Грицака Р.М. та належної довіри сторін до суду, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід у вказаній цивільній справі.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 36-40 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти самовідвід судді Грицака Романа Михайловича у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Справу передати в канцелярію суду для повторного розподілу в порядку вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяР. М. Грицак