Житомирський апеляційний суд
Справа №280/1933/18 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 33 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Пасічного Т.З. у м.Коростишеві

у цивільній справі №280/1933/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції, ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути із Державної казначейської служби на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в рахунок завданої моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в розмірі 28 739,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 19 березня 2018 року поліцейським 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області капралом поліції Азамат Т.С. було складено відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП щодо неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 15.08.2018 у справі №263/3583/18 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАА №329866 від 19.03.2018р., а провадження у справі закрито. Вказана постанова набрала законної сили. На думку позивача, неправомірними діями співробітник поліції посягнув на його здоров`я, честь та гідність, втрутився в його особисте та сімейне життя, посягнув на його конституційні права: право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. З моменту складання постанови у справі про адміністративне правопорушення та судової тяганини позивач перебував в стресовому стані. Крім того вказує, що був змушений доказувати у судах незаконність дій працівника патрульної поліції по складанню відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення. Його дружина також перебувала у стресовому стані. А тому для відновлення порушених життєвих зв`язків сім`ї знадобились додаткові зусилля.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду в тій частині, що постанова про адміністративне правопорушення, складена працівником поліції, є лише фіксацією правопорушення, не узгоджується із нормами ст.254,283 КпАП України. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕАА №329866 від 19.03.2018 року,. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП за неподання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.08.2018 року у справі №263/3583/18 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕАА №329866 від 15.08.2018р., якою було накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП - скасовано, а провадження у справі закрито, що підтверджується копією рішення суду (а.с.6-7).

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2018р. по справі №263/3583/18 у задоволенні клопотання Управління патрульної поліції в Донецькій області про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення та відкритті апеляційного провадження відмовлено (а.с.8-9).

Тобто, рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що протиправне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому значних моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях з приводу доказування своєї невинуватості, діями співробітника поліції було принижено його честь та ділову репутацію, через що порушено нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим він та його дружина докладали додаткових зусиль для його налагодження та організації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що складена працівником поліції постанова про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача, а є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції. А відтак, позивачем не доведено факту завдання неправомірними діями працівників поліції моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку із протиправністю дій і завданням шкоди, так як працівник поліції діяв в межах своїх повноважень відповідно до ст.255,265-1 КпАП та Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (статті 124-1 - 126).

Із змісту постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАА №329866 від 19.03.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 цією постановою був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425,00 гривень, про що зазначалося вище.

Отже, висновок суду в тій частині, що зазначена постанова є лише фіксацією правопорушення - безпідставний, оскільки стягнення у вигляді штрафу накладено повноважною особою.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.1,6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок: незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За статтею 2 цього Закону право на відшкодування шкоди у таких випадках виникає у разі закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі п.5 ч.1 ст.3 Закону виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу як адміністративного стягнення.

Згідно зі ст.12 Закону розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо справу закрито судом при розгляді її в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись із скаргою до відповідного прокурора.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, з урахуванням характеру, обсягу і глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) і з урахувань інших обставин - стану його здоров`я, істотності вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому судом враховуються вимоги розумності і справедливості.

В даному випадку, матеріали справи свідчать про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача закрито.

Позивач протягом певного періоду вживав передбачені законодавством заходи для відновлення своїх прав, починаючи з часу притягнення його до адміністративної відповідальності і до скасування вказаної вище постанови судом.

Отже, внаслідок неправомірного притягнення до адмінвідповідальності позивачеві заподіяно моральну шкоду.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування апеляційний суд враховує, що накладення адмінстягнення будь-яких істотних наслідків для позивача не потягнуло, штраф ним не був сплачений.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

При цьому відшкодування моральної шкоди із Державного бюджету України проводиться шляхом списання з відповідного казначейського рахунку, тобто списання Державною казначейською службою України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не шляхом стягнення коштів із Державної казначейської служби України як юридичної особи публічного права.

За наведених обставин та відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2019 року скасувати, ухваливши нове - про часткове задоволення позову.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 1000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.