Номер провадження: 22-ц/813/2364/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: відповідачки ОСОБА_1 і її представника, представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року (одноособово суддя Загороднюк В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання договору укладеним в інтересах позивача, визнання права власності, визнання незаконним та скасування свідоцтв про право власності,-

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції)

16.07.2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , виконавчогоу комітету Одеської міської ради про: визнання договору дольової участі в будівництві підземної автостоянки № 21 (11) від 01.12.2003 року укладеним в його інтересах; визнання договору про дольову участь у будівництві житла № 258/3 від 11.08.2003 року укладеним в його інтересах; визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 284,3 м2; визнання за ним права власності на місця № 1,2 на підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 74,9 м2; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 07.02.2018 року на місця № 1,2 на підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 31.01.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано наступним.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір комісії від 09.08.2003 року, згідного якого останній зобов`язався придбати в інтересах та за рахунок коштів ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 285,0 м2. Відповідно до договору комісії від 09.08.2003 року ОСОБА_3 зобов`язався оформити право власності ОСОБА_2 на вказану квартиру, а ОСОБА_2 сплатити 683 550 гривень на користь ОСОБА_3 21.02.2006 року за актом прийому- передачі готівкових коштів позивач передав, а відповідач ОСОБА_3 отримав грошову суму в розмірі 683 550 гривень. У порушення умов договору від 09.08.2003 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на квартиру на себе та відповідачку ОСОБА_4 , чим порушив право позивача, як власника спірної квартири.

Представник позивача підтримав позов у судовому засіданні 16.03.2018 року, відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не приймали участі у судовому засіданні 16.03.2018 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2018 року позов задоволено. Суд: визнав договір дольової участі у будівництві підземної автостоянки № 21 (11) від 01.12.2003 року укладеним в інтересах ОСОБА_2 ; визнав договір про дольову участь у будівництві житла № 258/3 від 11.08.2003 року укладеним в інтересах ОСОБА_2 ; визнав за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 284,3 м2; визнав за ОСОБА_2 право власності на місця № 1,2 на підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 74,9 м2; визнав незаконним та скасував свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 07.02.2018 року на місця № 1,2 на підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 ; визнав незаконним та скасував свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 31.01.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 .

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилась із рішенням суду від 16.03.2018 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає про наступне:

Суд не вчинив заходів для належного сповіщення відповідачів і прийняв рішення за їх відсутності, зокрема у справі відсутні відомості про належне сповіщення, як ОСОБА_1 так і виконавчого комітету Одеської міської ради, проте наявні докази лише про сповіщення попереднього відповідача - ОМР. З огляду на те, що відповідачка не могла бути присутньою під час розгляду справи через лежне сповіщення, відповідно до п. 3, ч.3 ст. 376 ЦПК України, зазначені обставини є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Заяви ОСОБА_3 про розгляд справи у його відсутність від 09.10.2017 року, 21.02.2018 року (а.с. 119, 136 т.1), викликають сумніви, оскільки згідно відповіді АДПС № 0.184- 24/0/15-18 від 16.03.2018 року, ОСОБА_3 виїхав за межі України 11.09.2015 року і до цього часу в Україну не повертався.

В матеріалах справи (а.с. 147-149 т.1) знаходиться клопотання про витребування доказів, в тому числі прохання про витребування та зобов`язання позивача надати оригінали документів, які суд не розглянув всупереч вимог ЦПК України й не постановив відповідну ухвалу про відмову у задоволені клопотання. Суд не оглядав оригінали документів, які були долучені до матеріалів справи, хоча відповідач неодноразово звертав увагу на наявні ознаки підробки та фальсифікації, оскільки вони викликали сумніви та містять ознаки підробки.

Договір комісії (а.с. 8-10 т.1) сфальсифікований, оскільки датований «08.08.2003 року», однак якщо звернути увагу на відповідь АДПС № 0.254-11145/0/15-14 від 2.10.2014 року на запит суду щодо перетинання ОСОБА_3 державного кордону в період з 1997 року по 2014 року, а саме по справі 522/17026/14-Ц, вбачається, що ОСОБА_3 на території України в цей час не було, тобто договір не відповідає дійсності, а складений навмисно з метою приховування та виведення об`єктів нерухомості від поділу майна подружжя.

Акт приймання-передачі готівкових коштів (а.с.11 т.1) датований «21.02.2006 року», також є сфальсифікований, оскільки згідно відповіді АДПС № 0.254-11145/0/15-14 від 02.10.2014 року, ОСОБА_3 покинув територію України 29.01.2006 року та повернувся лише 09.03.2006 року, тобто як і акт, так і договір не відповідають дійсності, а документи складені з метою приховування та виведення об`єктів від поділу майна подружжя.

Інформаційна довідка (а.с. 12-13 т.1), також підроблена, оскільки спірна квартира та паркінги ніколи не були зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 і він жодного відношення до них не має, про по свідчать докази: відповідь КП «БТІ» ОМР (а.с. 51-53 т.1), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 106-109 т.1), інформаційна довідка від 22.09.2017 року (а.с. 115-117 т.1).

На підтвердження того, що жодних договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не укладали, договори укладені заднім числом свідчать судові справи, які перебували у провадженні Приморського районного суду м. Одеси та по яким є рішення, а саме: цивільна справа № 522/17026/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності; цивільна справа № 522/19849/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; цивільна справа № 522/2085/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування квартирою і вселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення частки у справі спільної часткової власності на квартиру ( АДРЕСА_1 ); цивільна справа № 522/4050/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про поновлення порушеного права на користування житлом та вселення; цивільна справа № 522/14765/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору оренди (найму) житла недійсним, розірвання договору оренди житла та виселення без надання іншого житлового приміщення ( АДРЕСА_1 ); цивільна справа № 522/13294/15-ц за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; цивільна справа № 522/22526/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; цивільна справа № 522/22272/15-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «КВАДРО-Н» (засновником якого є одноособово - ОСОБА_3) про стягнення заробітної плати.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, зазначаючи:

Твердження апелянта у скарзі про те, що нібито підпис на заявах ОСОБА_3 сфальсифікований, є голослівними та такими, що не підтверджуються жодними належними і допустимими доказами, тому не заслуговують на увагу.

Наявна в матеріалах справи заява від 21.02.2018 р. надіслана на адресу суду електронною поштою, а заява від 09.10.2017 р. надана до суду представником відповідача ОСОБА_3 .

Рішення суду зазначає про відхилення судом письмових пояснень відповідачки, оскільки позиція відповідачки ґрунтується лише на факті наявності права власності на спірну квартиру, при цьому відповідач не наводить належних обґрунтувань та доказів правомірності набуття такого права власності.

Апеляційна скарга не зазначає жодної норми матеріального чи процесуального права, які були порушені судом першої інстанції, та згідно чинного законодавства є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Чинне законодавство не передбачає обов`язкового винесення відповідної ухвали про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів.

З журналу судового засідання від 16.03.2018 р. (а.с.150) вбачається, що судом було розглянуто відповідне клопотання та було відмовлено у його задоволенні.

Твердження ОСОБА_1 , що суддя не оглядав оригінали документів, які були долучені до матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки не знаходять свого документального підтвердження належними та допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 не перебував на території України на момент укладання наявного в матеріалах справи договору комісії та підписання акту приймання-передачі готівкових коштів, не знайшли свого документального підтвердження та жодним чином не свідчать про факт їхньої підробки і ґрунтуються лише на припущеннях.

Щодо факту підробки Інформаційної довідки окремо слід зазначити, що апелянтом не враховано та проігноровано те, що позивач у позовній заяві зазначив про те, що інформаційна довідка №32795670 надана ОСОБА_2 , як підтвердження виконання своїх зобов`язань ОСОБА_3 , є нічим іншим як підробленим документом, що стало додатковою причиною для звернення до суду із даною позовною заявою.

Доводи апелянта щодо наявності судових справ, які перебували в провадженні Приморського районного суду та по яким вже є рішення, які нібито підтверджують, що жодних договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не укладали, не заслуговують па увагу, оскільки рішення по відповідним судовим справам жодним чином не стосуються предмету спору у даній справі, а також не доводять обставин, на які апелянт посилається.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу, не зважаючи на те, що про наявність апеляційної скарги обізнаний з грудня 2018 року (а.с.232,234 т.2).

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 складено договір комісії від 09.08.2003 року, відповідно до якого комісіонер ( ОСОБА_3 ) зобов`язався за винагороду (683 550 гривень) вчинити дії від свого імені та за рахунок комітента ( ОСОБА_2 ) і придбати в інтересах комітента житло шляхом інвестування, у тому числі за рахунок дольової участі у будівництві житла, 5-ти кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (12 поверх ) загальною площею орієнтовно 285 м2, а також 2/х місць на автостоянці (а.с.8-10 т.1), а 21.02.2006 року складено акт прийому-передачі коштів ОСОБА_2 - ОСОБА_8 у розмірі 683 550 гривень (а.с.11 т.1).

11.08.2003 року, між виробничо-комерційною фірмою «АСК ЛТД», за дорученням приватного підприємства «ЗАРС» (замовник), відповідно до договору доручення №6 про дольову участь у будівництві житла від 15.08.2002 року, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір №258/3 про дольову участь у будівництві житла у будинку АДРЕСА_1 на 12 поверсі загальною площею 285 м2, при цьому, вартість квартири становить 550 000 гривень, а 27.12.2007 року складено акт №48 прийому-передачі квартири №48 на виконання договору доручення №6 про дольову участь у будівництві житла від 15.08.2002 року, договір №258/3 від 11.08.2003 року про дольову участь у будівництві житла (а.с.14-16 т.1).

01.12.2003 року між виробничо-комерційною фірмою «АСК ЛТД», за дорученням приватного підприємства «ЗАРС» (замовник), відповідно до договору доручення №11 про дольову участь у будівництві житла від 02.06.2003 року, та ОСОБА_3 укладено договір №21 (11) про дольову участь у будівництві підземної автостоянки, місця 1,2 за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 60 000 гривень (а.с.17,18 т.1).

31.01.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_1 видано свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 284,3 м2 на підставі договору про право власності про дольову участь у будівництві житла від 11.08.2003 року, акту №48 прийому передачі квартири №48 від 27.12.2007 року (а.с.20 т.1).

07.02.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на стояночне місце № 1,2 по АДРЕСА_2 , загальною площею 74,9 м2 на підставі договору №21 (11) про дольову участь у будівництві підземної автостоянки від 01.12.2003 року, акту прийому-передачі стояночного місця №1,2 на підземній автостоянці від 27.12.2007 року (а.с. 19 т.1).

12.02.2008 року зареєстроване право власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , за кожним по Ѕ частці, на квартиру АДРЕСА_1 , при цьому, підставою для реєстрації права власності стало свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане 31.01.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради (а.с. 22, 31 зворот, 32,51-53 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із зобов`язань та права власності, які регулюються нормами ЦК України у редакції 1963 року, ЦК України у редакції 2004 року.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи спір за відсутності відповідачів, зокрема відповідачки ОСОБА_1 , виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином сповіщена про розгляд справи 16.03.2018 року.

Задовольняючи позов по суті, суд в рішенні зазначив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли правовідносини з договору комісії, ОСОБА_3 своїми протиправними діями, які полягали в укладенні договорів про дольову участь у будівництві, зазначивши себе та ОСОБА_1 як осіб, які набувають право власності на квартиру, фактично порушив умови договору комісії та права позивача, а свідоцтва, які посвідчують право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , видані з порушенням вимог законодавства (а.с.163-156 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 року зупинено провадження у справі до розгляду відводу, заявленого ОСОБА_1 головуючому у справі, судді Загороднюку В.І. (а.с.140,141 т.1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді Загороднюка В.І. (а.с. 143 т.1).

В матеріалах справи відсутня ухвала суду про відновлення провадження у справі після його зупинення і призначення справи у судове засідання на 16.03.2018 року.

16.03.2018 року, згідно журналу судового засідання, в судовому засіданні був присутній представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 (а.с.150,151 т.1).

В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення у судове засіданні відповідачів, зокрема відповідачки ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що справу розглянуто судом 16.03.2018 року за відсутності відповідачки ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду і ОСОБА_1 обґрунтувала свою апеляційну скаргу такою підставою, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів відмовляє ОСОБА_2 у позові з таких підстав.

Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року).

Правовідносини сторін за договором комісії і договорами про дольову участь у будівництві житла та підземної автостоянки по АДРЕСА_2 виникли у 2003 році і продовжували існувати після набрання чинності ЦК України у редакції 2004 року.

За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (ст. 395 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року, ст. 1011 ч.1 ЦК України у редакції 2004 року).

Майно, що надійшло до комісіонера від комітента або набуте комісіонером за рахунок комітента, є власністю останнього (ст. 398 ч.1 ЦК України у редакції 1963 року).

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ч.1 ЦК України у редакції 2004 року).

Між сторонами виникли правовідносини стосовно новоствореного нерухомого майна.

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. ст. 181 ч.1, 182 ч.1 ЦК України у редакції 2004 року).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ч.ч.1.2 ЦК України).

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ст. 331 ч.ч.2,3 ЦК України у редакції 2004 року).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 76 ч.1, 77 ч. ч.1,2, 80 ч.ч.1.2, 81 ч.1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається і підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами той факт, що 11.08.2003 року, між виробничо-комерційною фірмою «АСК ЛТД», за дорученням приватного підприємства «ЗАРС» (замовник), відповідно до договору доручення №6 про дольову участь у будівництві житла від 15.08.2002 року, та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір №258/3 про дольову участь у будівництві житла у будинку АДРЕСА_1 на 12 поверсі загальною площею 285 м2, при цьому, вартість квартири становить 550 000 гривень, а 27.12.2007 року складено акт №48 прийому-передачі квартири №48 на виконання договору доручення №6 про дольову участь у будівництві житла від 15.08.2002 року, договір №258/3 від 11.08.2003 року про дольову участь у будівництві житла (а.с.14-16 т.1).

Крім того, 01.12.2003 року між виробничо-комерційною фірмою «АСК ЛТД», за дорученням приватного підприємства «ЗАРС» (замовник), відповідно до договору доручення №11 про дольову участь у будівництві житла від 02.06.2003 року, та ОСОБА_3 укладено договір №21 (11) про дольову участь у будівництві підземної автостоянки, місця 1,2 за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 60 000 гривень (а.с.17,18 т.1).

Всього у будівництво житла та підземної автостоянки ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , за договорами від 11.08.2003 року та від 01.12.2003 року, інвестовано 610 000 гривень (550 000+60 000).

Всупереч ст. ст. 76-81 ЦК України, позивач ОСОБА_2 , належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами не довів суду того, що передані ним за актом прийому-передачі від 21.02.2006 року ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 683 550 гривень, в дійсності були внесені в якості дольової участі ОСОБА_2 у будівництво житла в будинку АДРЕСА_1 на 12 поверсі загальною площею 285 м2, а також дольової участі у будівництві підземної автостоянки, місця 1,2 за адресою: АДРЕСА_2.

Сам по собі договір комісії між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 09.08.2003 року з актом прийому-передачі грошових коштів від 21.02.2006 року, у даному випадку, не є достатніми та достовірними доказами на підтвердження того, що договір №258/3 від 11.08.2003 року про дольову участь у будівництві житла і договір №21 (11) від 01.12.2003 року про дольову участь у будівництві підземної автостоянки укладались ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і за його грошові кошти.

Оскільки у даному випадку йдеться про новостворене нерухоме майно - квартиру і підземну автостоянку у будинку по АДРЕСА_2 , право власності на зазначене новостворене нерухоме майно виникає відповідно до вимог закону, зокрема ст. ст. 182, 328, 331, 334 ЦК України.

Зі змісту договору комісії від 09.08.2003 року (п.п.5.1,5.2 договору, а.с.9.10 т.1) вбачається, що зобов`язання сторін припиняються їх фактичним виконанням сторонами або у випадку, передбаченому законодавством України і цим договором. Строк дії договору, початок з моменту його укладення, закінчення - до моменту виконання своїх обов`язків за цим договором, а саме: передача комітенту квартири і документів на неї про його право власності на квартиру або його припинення з підстав, зазначених в п. 9.2 цього договору.

Між тим, документи про право власності комітента ОСОБА_2 на спірну квартиру комісіонер ОСОБА_3 міг оформити у виконавчому комітеті Одеської міської ради лише у разі наявності належно оформленої від імені ОСОБА_2 довіреності на представництво його інтересів перед іншими особами, при цьому, такі повноваження повинні були бути підтверджені нотаріально посвідченою довіреністю.

Однак зазначені докази не надані ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій.

Разом з тим, послідовність дій ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (укладення договорів про інвестування будівництва житла та підземної автостоянки за договорами від 11.08.2003 року та від 01.12.2003 року, видача виконавчим комітетом Одеської міської ради свідоцтва НОМЕР_2 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 31.01.2008 року на ім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтва про право власності на стояночне місце № 1,2 по АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_3 ; державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно 12.02.2008 року; судові рішення по спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . /ухвала апеляційного суду Одеської області від 23.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 про вселення, а.с.58-62 т.1; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, встановлення порядку користування квартирою і за зустрічним позовом ОСОБА_3 про збільшення частки у спільній власності та визнання права власності до 91/100 часток, а.с.63-67 т.1; рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та вселення, а.с.71076 т.1/), свідчать про те, що в період з серпня 2003 року і по жовтень 2016 року не виникало жодних спорів з приводу того, що спірне нерухоме майно набувалось ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за кошти, передані ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підставі договору комісії від 09.08.2003 року.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої комісійної винагороди з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22.05.2017 року ОСОБА_3 у позові відмовлено з підстав недоведеності факту виконання договору комісії від 09.08.2003 року, а саме: укладення договору про дольову участь в інвестуванні квартири АДРЕСА_1 ; що саме в інтересах комітента було придбано квартиру шляхом інвестування; що комісіонер сплатив кошти на будівництво житла; що комісіонер регулярно, поквартально інформував комітента про хід будівництва житла, писав акти, звіти, робив та надсилав фото тощо (а.с.68-70 т.1).

Ствердження суду першої інстанції в рішенні про те, що ОСОБА_3 своїми протиправними діями, що полягали в укладенні договорів про дольову участь у будівництві шляхом визначення себе та ОСОБА_1 в якості осіб, які набувають право власності на спірну квартиру, фактично порушив умови договору комісії та права позивача, а свідоцтва про право власності ОСОБА_3 і ОСОБА_1 видані з порушенням вимог законодавства (ст. 155 т.1), безпідставні, оскільки не підтверджуються належними і допустимими доказами, при цьому, рішення суду не містить посилання на норми матеріального права та докази, які б свідчили про протиправність дій та незаконність видачі свідоцтв й не ґрунтуються на матеріалах справи.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 , за внутрішнім переконанням суду, не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що передані ним за актом прийому-передачі від 21.02.2006 року ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 683 550 гривень в дійсності вносились в якості його дольової участі у будівництво житла у будинку АДРЕСА_2 , а також дольової участі у будівництві підземної автостоянки, місця 1,2 за адресою: АДРЕСА_2, - колегія суддів відмовляє ОСОБА_2 у позові про визнання договору дольової участі у будівництві підземної автостоянки № 21 (11) від 01.12.2003 року і договору про дольову участь у будівництві житла № 258/3 від 11.08.2003 року укладеними в його інтересах.

Вимоги ОСОБА_2 про: визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнання за ним права власності на місця № 1,2 на підземній автостоянці по АДРЕСА_2; визнання незаконним та скасувати свідоцтва про права власності НОМЕР_1 від 07.02.2018 року на місця № 1,2 на підземній автостоянці по АДРЕСА_2 та визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 31.01.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 , задоволенню також не підлягають з підстав недоведеності дольової участі ОСОБА_2 у будівництві житла та підземної автостоянки.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи і аргументи ОСОБА_1 у скарзі стосовно недоведеності участі ОСОБА_2 у будівництві спірного нерухомого майна прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.

Заперечення представника позивача у відзиві, зокрема щодо того, що: скарга не зазначає жодної норми матеріального чи процесуального права, які були порушені судом першої інстанції та є підставою для скасування оскаржуваного рішення; наявність інших судових справ, які перебували в провадженні Приморського районного суду та по яким вже є рішення безпідставні, оскільки рішення по відповідним судовим справам жодним чином не стосуються предмету спору у даній справі, а також не доводять обставин, на які апелянт посилається, - не заслуговують на увагу.

Апеляційна скарга зазначає про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 і неналежного сповіщення її судом про розгляд справи 16.03.2018 року, що відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є порушенням норм процесуального права і безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення судів по спорам між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2014 по 2017 роки у певній мірі свідчить про послідовність дій зазначених осіб стосовно захисту їхнього права власності на спірне нерухоме майно, зокрема свідчать про те, що в період з серпня 2003 року і по жовтень 2016 року не виникало жодних спорів з приводу того, що спірне нерухоме майно набувалось ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за кошти, передані ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підставі договору комісії від 09.08.2003 року.

Інші доводи відповідачки ОСОБА_1 у скарзі та заперечення представника ОСОБА_2 у відзиві на скаргу стосовно порушень судом першої інстанції процедури розгляду справи, неналежного вирішення судом клопотань відповідачки, оцінки доказів про перетинання ОСОБА_3 кордону України у 2003-2007 роках, фіктивності Інформаційної довідки про реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 (а.с.12 т.1) колегією суддів не беруться до уваги, оскільки зазначені обставини і докази не впливають на висновки суду апеляційної інстанції щодо недоведеності ОСОБА_2 позовних вимог.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не довів своїх позовних вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.1-4 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що має місце недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права і розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленої належним чином про розгляд справи 16.03.2019 року, суд неправильно застосував норми матеріального права - ст. ст. 182, 328, 331, 334 ЦК України, ст. ст. 77-81 ЦПК Украхни, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , тому вона має право на відшкодування судових витрат, які документально підтверджені.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2018 року - скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання укладеними договору дольової участі у будівництві підземної автостоянки і житла, визнання права власності на квартиру і місце в підземній автостоянці, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право від 07.02.2008 року на місце в підземній автостоянці та квартиру.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 15.07.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков