Справа № 347/343/16
Провадження № 22-ц/4808/936/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Томин
У Х В А Л А

24 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі судді Томин О.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

Рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарським спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

18.06.2019 року представник ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у справі) - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на дане рішення суду, яку мотивував тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2016 року у справі №344/4037/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та вирішено стягнути з останнього на користь позивача 134252,97 грн. боргу, інфляції, трьох процентів річних та 1349,91 грн. судового збору. Виконавчі листи згідно даного рішення були пред`явлені до виконання, відкрито виконавче провадження. На даний час державним виконавцем здійснюється пошук майна боржника. В ході виконавчих дій встановлено, що житловий будинок з господарським спорудами в АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований боржник, належить на праві власності його братові ОСОБА_3 на підставі рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року про задоволення його позову про визнання права на спадщину за законом. При цьому вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_4 був зареєстрований у вказаному будинку на час смерті його батьків, фактично прийняв спадщину, і йому належить 1/2 будинку. Наведене впливає на права та інтереси ОСОБА_1 як стягувача у виконавчому провадженні щодо стягнення коштів з ОСОБА_4 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20.06.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Городянської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права на спадщину за законом.

21.06.2019 року до апеляційного суду подана також заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на майно ОСОБА_3 , а саме на житловий будинок з господарським спорудами (житловий будинок під літ. А, житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 80,7 кв.м.; літня кухня під літ. Б, площею 31,6 кв.м.; стайня під літ. В, площею 64,6 кв.м.; дворова вбиральня під літ. Г), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236. Дана заява обґрунтована тим, що сума, яка стягується за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 є значною, а під час перегляду рішення в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 може відчужити вищевказаний будинок, у зв`язку з чим утрудниться виконання рішення суду та стягнення грошових коштів.

Перевіривши доводи заявника, судом не встановлено підстав для забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову наведений у ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.ч. 3, 10 ст. 150 ЦПК України).

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 зазначеної Постанови особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи подане клопотання, заявник посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на житловий будинок, який належить ОСОБА_3 , може призвести до його відчуження останнім, що утруднить виконання рішення по справі №344/4037/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Разом з тим, заявником не враховано можливість порушення прав та інтересів інших осіб у зв`язку із застосуванням вказаного виду забезпечення позову, необхідність застосування якого при розгляді саме цієї справи належним чином не обґрунтована.

Крім того, заявником не представлено будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про намір ОСОБА_3 продати чи іншим шляхом відчужити вказаний житловий будинок.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260-261, 381, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Томин О.О.