ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1034/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

за участю: представників учасників справи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29646/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1», Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року (суддя Чевилюк З.А.) у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Левада-2012» про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ТОВ «Агропартнер-1» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Левада-2012» про визнання незаконним та скасування наказу та визнання нікчемним договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначалось, що ДСП «Агропартнер» (правонаступником якого є ТОВ «Агропартнер-1») та Хмельницька РДА 01.08.2008 уклали договір оренди земельних ділянок № 344, згідно з яким товариство прийняло в строкове, платне користування земельні ділянки площами 40 та 30 га із земель державної власності розташовані за межами населених пунктів на території Миколаївської сільської ради, Хмельницького району Хмельницької області загальною площею 70 га строком на 10 років. Договір зареєстровано в Хмельницькому районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 02 від 06.08.2008. Вказувало, що з моменту укладення договору та на даний час товариство користується земельною ділянкою та використовує її для товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначає, що 12.03.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-5380-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», згідно з яким ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 1,9850 га кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства шляхом приватизації за рахунок безоплатного права, яка знаходиться в межах ділянки орендованої позивачем відповідно до договору оренди № 344. 01.07.2016 ОСОБА_3 провела реєстрацію речового права у державному реєстрі на підставі правовстановлюючого документу.

01.11.2016 ОСОБА_3 та Фермерське господарство «Левада-2012» уклали договір оренди землі, відповідно до якого земельна ділянка площею 1,9850 га кадастровий номер НОМЕР_1 передана фермерському господарству в оренду строком на 49 років. 20.01.2017 договір оренди зареєстровано в реєстрі речових прав.

Посилається на те, що 09.04.2017, з відомостей розміщених у Публічній кадастровій карті України товариству стало відомо про порушене право, оскільки ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області розпорядилось земельною ділянко на свій розсуд без відома орендаря та без його згоди. А тому, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

В ході розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив: визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-сг від 12.03.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33546129 від 24.01.2017 щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 .

У лютому 2019 року ФГ «Левада-2012» звернулось до суду з зустрічною позовною заявою до ТОВ «Агропартнер-1», треті особи без самостійних вимог на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2019 зустрічну позовну заяву повернуто ФГ «Левада-2012».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». В задоволенні решти позовних вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33546129 від 24.01.2017 щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області судовий збір 1762 грн., з кожного по 881 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., з кожного по 1500 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2019 року внесено виправлення в рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.04.2019, викладено 4-ий абзац резолютивної частини вказаного рішення суду в такій редакції «Стягнути з ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області судовий збір 1762 грн., з кожного по 881 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн, з кожного по 1500 грн. на користь «ТОВ «Агропартнер-1».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та ухвалити в цій частинні нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, в решті рішення залишити без змін. При цьому, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи. Вважає, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області правомірно розпорядилось земельною ділянкою шляхом передачі безоплатно у власність ОСОБА_3 В свою чергу, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки предметом спору мало бути дотримання реєстратором під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації похідного речового права. На думку апелянта, на момент звернення до суду у позивача відсутні будь-які права на спірну земельну ділянку у зв`язку з припиненням договору оренди і ним не було надано доказів того, що договір оренди земельних ділянок на час подачі позову є поновленим. Вказує, що позивачем не було доведено в чому полягає порушення його прав.

ТОВ «Агропартнер-1» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині вимог та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності земельної ділянки НОМЕР_1 площею 1,985 га, згідно з рішенням про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 30270629 від 01.07.2016. Посилається на те, що вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку не самостійна вимога, а похідна від вимоги про скасування наказу ГУ Держгеокадастру, а тому суд, керуючись ст. 5 ЦПК України, мав застосувати такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а відновлює порушене право.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 08 травня 2019 року апеляційна скарга ТОВ «Агропартнер-1» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.03.2019 року в частині вимог про виключення з мотивувальної частини рішення встановлених судом обставин повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить його скасувати в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, в решті рішення залишити без змін. Вважає, що суд неповно та однобічно дослідив наявні докази та не застосував необхідні норми чинного законодавства України. Судом не взято до уваги, що ГУ ДГК у Хмельницькій області правомірно та у спосіб, встановлений чинним законодавством, розпорядилось спірною земельною ділянкою. Посилається на те, що спірний договір оренди земельних ділянок припинив свою дію та не був поновлений, а позивач з 06.08.2018 не є орендарем земельних ділянок, які були об`єктом оренди, і не може заявляти вимоги стосовно даних земельних ділянок. На думку апелянта, на момент звернення до суду у позивача відсутні будь-які права на спірну земельну ділянку у зв`язку з припиненням договору оренди.

Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Агропартнер-1», в якому просить залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агропартнер-1» без задоволення.

Також, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та ухвалити в цій частинні нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, в решті рішення залишити без змін.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Агропартнер-1», в якому просить залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Агропартнер-1» без задоволення.

В судовому засіданні представники відповідачів подані апеляційні скарги ОСОБА_3 та ГУ ДГК у Хмельницькій області підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства (а.с. 245-246 т. 1, 13, 15, 25 т. 2).

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області підлягають задоволенню, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в частині задоволення позову не відповідає.

Встановлено, що 01 серпня 2008 року між Хмельницькою районною державною адміністрацією та Дочірнім підприємством «Агропартнер» (правонаступником якого є ТОВ «Агропартнер-1») було укладено договір оренди земельних ділянок № 344, відповідно до якого в оренду передано земельні ділянки, загальною площею 70 га, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений договір зареєстровано в Хмельницькому районному відділі Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 02 від 06 серпня 2008 року (а.с. 9-10 т. 1).

Умовами вказаного договору визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження строку дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. При зміні орендаря договір оренди не зберігає чинності.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-5380-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», згідно з яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 та вирішено надати їй у власність земельну ділянку, площею 1,9850 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області шляхом приватизації за рахунок безоплатного права (а.с. 11 т.1).

01.07.2016 на підставі рішення по державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01.07.2016 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,9850 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 16 т. 1).

01.11.2016 між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Левада-2012» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого земельна ділянка, площею 1,9850 га. кадастровий номер НОМЕР_1 , передана в оренду фермерському господарству строком на 49 років (а.с. 12-13 т. 1).

Відповідно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 33546129 від 24.01.2017 було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право оренди ФГ «Левада-2012» на земельну ділянку, площею 1,9850 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 16 на звороті т. 1).

У червні 2018 року позивач ТОВ «Агропартнер-1» звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, як розпорядника земельних ділянок, що знаходяться за межами населених пунктів, про намір скористатись своїм правом на поновлення договору оренди земельних ділянок від 01.08.2008 № 344, додавши проект додаткової угоди (а.с. 50 т. 1).

В свою чергу, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області листом від 16.07.2018 повідомило ТОВ «Агропартнер-1» про заперечення щодо поновлення договору оренди земельних ділянок на новий строк, оскільки товариство пропустило двомісячний строк звернення щодо поновлення договору, не надало витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та агрохімічні паспорта земельних ділянок, документів про належне виконання орендарем обов`язків за умовами договору (а.с. 51-53 т. 1).

Згідно з поданим позивачем висновком експерта від 25.06.2018 за результатами проведення земельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою господарського суду у справі № 924/860/17 за позовом ТОВ «Агропартнер-1» до ГУ ДГК у Хмельницькій області про визнання незаконними та скасування наказів, встановлено, що в т. ч. земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1 , площею 1,9850 га, накладається (нашаровується) на земельну ділянку, площею 70 га, яка відповідно до договору оренди земельних ділянок № 344 від 01.08.2008 передана Хмельницькою РДА ДП «Агропартнер». Площа накладення земельних ділянок, які знаходяться за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницької області на земельну ділянку, площею 70 га, становить 11,97 га (а.с. 30-35 т. 1).

З огляду на викладене, на час видачі Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області наказу № 22-5380-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» від 12.03.2016, були порушені права ТОВ «Агропартнер-1» як орендаря земельної ділянки за договором оренди, площею 70 га, на яку накладається земельна ділянка площею 1,9850 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , відносно якої було затверджено проект землеустрою.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Ними можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

В абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц.

Аналіз наведених вище норм права, встановлені судом обставини справи дають підстави апеляційному суду дійти висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не буде ефективним інструментом для його відновлення. Оскільки, на день подання позову будь-яке речове право позивача на спірну земельну ділянку відсутнє, а у разі визнання незаконним та скасування рішення ГУ ДГК у Хмельницькій області, позивач не поновить своє право на оренду земельної ділянки. А тому, позовні вимоги ТОВ «Агропартнер-1» задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33546129 від 24.01.2017 щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.09.2018 у справі № 915/127/18.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Агропартнер-1» не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції в цій частині і впливали на його законність.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачів підлягає відшкодуванню судовий збір, в розмірі по 2643 грн. на кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області задовольнити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 та в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» про визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-5380-СГ від 12.03.2016 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» (місцезнаходження: вул. Центральна, 4А, м. Красилів, Хмельницька обл., 31000; ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 2643 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропартнер-1» (місцезнаходження: вул. Центральна, 4А, м. Красилів, Хмельницька обл., 31000; ідентифікаційний код в ) на користь Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (місцезнаходження: вул. Інститутська, 4/1, м. Хмельницький, 29016; ідентифікаційний код в ) 2643 грн. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Чевилюк З.А. Провадження № 22-ц/4820/1034/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 47