П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/436/18

Провадження № 22-ц/4815/642/19

Головуючий у Здолбунівському районному суді: Мичка І.М.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

в м. Здолбунів Рівненського області

об 11 год. 47 хв. 24 січня 2019 року

Повний текст складено: 30 січня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: ОСОБА_2 ;

відповідач 2: ОСОБА_3 ;

представники учасників справи:

позивача: ОСОБА_4 ;

відповідача 1: ОСОБА_5 ;

за участі (в апеляційному суді): ОСОБА_2 , представників сторін адвокатів Януль-Сидорчук Христини Вікторівни і Педича Дмитра Петровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля,

в с т а н о в и в:

В лютому 2018 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання права власності на Ѕ частину автомобіля. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що під час перебування в шлюбі, а саме 21 липня 2011 року, вона із відповідачем ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки "Opel Vivaro", 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_1 , номер знак НОМЕР_2 . За придбання автомобіля ОСОБА_3 ними сплачено грошові кошти в сумі 100 000 грн. Проте цей договір належним чином, шляхом складення письмового документу, не було оформлено. Натомість ОСОБА_3 надано довіреність на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про право володіння, користування та розпорядження автомобілем.

З огляду на це вважала, що договір доручення від 21 липня 2011 року є удаваним, адже вчинений сторонами для приховання іншого договору. Автомобіль же придбаний в період шлюбу за спільні кошти і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак після розірвання шлюбу 14 липня 2016 року ОСОБА_2 забрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та довіреність, одноосібно користується спірним автомобілем і не визнає право власності позивача на нього.

За наведених міркувань просила визнати укладеним між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки "Opel Vivaro", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність цей автомобіль по ціні 100 000 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля.

18 вересня 2018 року ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-668цс15, де йдеться про те, що видача довіреності на володіння, користування, розпорядження транспортним засобом без належного укладання договору купівлі-продажу не є підставою для набуття права власності особою, яка цю довіреність отримала, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано укладеним між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (покупці) та ОСОБА_3 (продавець) договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки "Opel Vivaro", 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали у власність його за ціною у 100 000 гривень.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобіля марки "Opel Vivaro", 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1 654 гривні.

На рішення суду ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, що полягали у невідповідності висновків, викладених у ньому, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначає, що задовольняючи позовні вимоги районний суд не врахував до спірних правовідносин норм права, викладених в постановах Верховного Суду, зокрема, правової позиції Верховного Суду України у справі №6-668цс15 про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. В свою чергу, позивач тривалий період часу автомобіль з обліку в органах Державної автомобільної інспекції не знімала та на своє ім`я не реєструвала. Суд без урахування позиції відповідача послався на клопотання ОСОБА_3 про визнання позову та неправомірно застосував положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги, без урахування позиції іншого відповідача. Оскільки договір купівлі-продажу не укладався, а автомобіль за час перебування у шлюбі не був знятий з обліку, то підстав для задоволення позову не було. Крім того, судом неправильно стягнуто судовий збір, адже солідарного його стягнення законом не передбачено.

За наведених міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Позивач у поданому на апеляційну скаргу відзиві вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Через те, що рішення суду попередньої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, з врахуванням всіх фактичних обставини справи, при правильному застосуванні як норм процесуального так і матеріального права, повному з`ясуванні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їхніх представників, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_2 , колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції визнав доведеним те, що 21 липня 2011 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М, посвідчено довіреність, реєстраційний номер НОМЕР_4 , бланк ВРМ 174003, згідно з якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розпоряджатися (керувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду тощо) транспортним засобом "Opel Vivaro", 2004 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Тому дійшов до висновку про набуття довірителями права власності на даний автомобіль, а відповідно до ст. 60 СК України ствердив про визнання спірного автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

Як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі, при вирішенні спірних правовідносин належною до застосування правовою позицією є висновок, що викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15. Нею визначено, що правове регулювання прав і обов`язків, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не приймаються до реєстрації транспортні засоби, зібрані (складені) з складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог Закону України "Про дорожній рух".

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується, зокрема, документами, які оформлені в установленому порядку: договорами, укладеними на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладеними та оформленими безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договорами купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також іншими договорами, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладеними та оформленими в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договорами купівлі-продажу (міни, поставки), нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також іншими договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих в уповноважених органах МВС, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Однак районний суд на вказані норми уваги не звернув, а дійшовши помилкового висновку про те, що правова позиція Верховного Суду України у справі №6-688цс15 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, ухвалив рішення, яке не може залишатися чинним.

Встановлено, що 21 липня 2011 року ОСОБА_3 довіреністю, посвідченою нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М., реєстровий №9491, уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розпоряджатись (керувати, продати, обміняти, здати в оренду, тощо) спірним транспортним засобом. Ця довіреність видана на підставі договору доручення, укладеного в усній формі. Строк дії довіреності до 21 липня 2016 року з правом передоручення.

Відповідно до ст.ст. 237, 244 ЦК України довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти.

Укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів визначено згаданим Порядком і описано апеляційним судом. Саме цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цієї форми сторони не дотримались, отже, договір є неукладеним, а за фактом неукладеності договору не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах Державної автомобільної інспекції, залишався зареєстрованим за ОСОБА_3 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами Державної автомобільної інспекції не здійснювався. Не надходила така заява і від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які мали на те повноваження за довіреністю від власника автомобіля ОСОБА_3 .

Як роз`яснюється правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України у справі № 6-688цс15, за правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Зазначене підтверджується й висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 27 червня 2018 року у справах №554/9348/15-ц та №450/2433/15-ц.

З огляду на положення ч.4 ст. 263 ЦПК України дані правові висновки підлягають обов`язковому врахуванню судом.

Беручи до уваги правові позиції Верховного Суду та вимоги Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на автомобіль, як і визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач не надала жодних належних обґрунтувань та засобів доказування, які б свідчили, що власник спірного автомобіля ОСОБА_3 відмовляється укласти договір купівлі-продажу автомобіля в установленому порядку і судом попередньої інстанції така обставина залишена без уваги.

Спонуканнями для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір у сумі 2 841 гривні, який сплатив ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на його користь.

На підставі ст.ст. 210, 237, 244, 328 ЦК України, Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 січня 2019 року скасувати повністю.

ОСОБА_1 відмовити повністю в позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання укладеним договору купівлі-продажу та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 641 (дві тисячі шістсот сорок одну) гривню судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 ; зареєстрована: АДРЕСА_1 ; паспорт: НОМЕР_5 , виданий 10.10.2007 Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області; ідент. номер платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 ; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; паспорт: НОМЕР_7 , виданий 22.07.2000 Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області; ідент. номер платника податків: НОМЕР_8 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ; паспорт: НОМЕР_9 , виданий 25.02.1997 Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області; ідент. номер платника податків: НОМЕР_10 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 15 год. 30 хв. 25.06.2019

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

Н.В.Бондаренко