Справа № 344/5977/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/661/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю Васідлова Ю.І. та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Татарінової О.А. 11 березня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

11.05.2016 року ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 11 049,85 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, посилаючись на те, що відповідач не оплачує надані йому послуги, оскільки самовільно відключив квартиру від системи централізованого опалення.

В процесі розгляду справи позивач двічі збільшував позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 20 542,42 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення та витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з серпня 2012 року по вересень 2017 року в розмірі 20 542,42 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1450 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» надавало послуги з централізованого опалення відповідачу, останній самовільно від`єднався від централізованої системи, розрахунок заборгованості відповідає затвердженим тарифам, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд при прийнятті рішення не дослідив, що є послугою та не встановив присутності визначених законом ознак послуги, а саме: наявність індивідуального замовлення споживача, договору про надання послуг та факту надання/передачі блага.

В матеріалах справи відсутні письмові правочини, які б свідчили про виникнення зобов`язання відповідача, відповідно відсутня підстава для здійснення нарахувань за комунальні послуги. Передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги» договір не укладався, а посилання суду на його укладення в усній формі суперечить вимогам закону.

Судом не досліджувалися обставини щодо початку виникнення спірних правовідносин, не встановлено учасників спірних правовідносин, які визначені законом, тобто виробника тепла, управителя та балансоутримувача.

Не з`ясовано обставину щодо особи виконавця спірної послуги, укладення ним договорів з іншими учасниками відносин, виконання робіт щодо утримання будинкових мереж, здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, наявність ліцензій на діяльність, не досліджено докази відповідності фактичних дій ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» статусу виконавця.

Також апелянт посилається на те, що при розгляді справи суд не взяв до уваги доводи про відсутність опалення у його квартирі, при цьому встановивши, що відключення від центральної мережі здійснено самовільно.

Так само, судом не встановлено обставини наявності, кількості та якості житлово-комунальної послуги, можливості несплати вартості такої послуги на період фактичної її відсутності, не враховано відсутність волевиявлення позивача на отримання послуги, сплати ним коштів за електроенергію постачальнику, який є засновником позивача.

ОСОБА_1 вказує про безпідставне залучення його до справи як відповідача, оскільки немає жодного доказу, що вказує на його зв`язок із наданою спірною послугою, відсутність згоди на обробку його персональних даних, внаслідок чого було порушено його права, та відсутність у позивача, який не є балансоутримувачем, права звертатись з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, враховуючи вимоги п.6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Апелянт зазначає, що рішення суду суперечить нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) щодо права споживача відмовитись від наданої послуги неналежної якості та несплати за таку послугу, судом помилково застосовано до спірних правовідносин наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4, який не регулює правовідносин щодо надання послуг теплопостачання, виникнення чи припинення прав та обов`язків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» доводи апеляційної скарги заперечив. Зазначив, що з початком діяльності позивача на базі котельні, що знаходиться по АДРЕСА_2, яку раніше експлуатувало ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», до позивача було передано базу споживачів, які обслуговуються від даної котельні, в тому числі і будинок по АДРЕСА_3 , в якому проживає відповідач. Також позивачу було передано відомості щодо житлових приміщень, власники яких здійснили відключення від мереж централізованого опалення в порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, відомостей про відключення квартири відповідача у встановленому законом порядку немає. Оскільки відповідач проживає в житловому будинку, який знаходиться на території діяльності позивача, то, відповідно, забезпечується тепловою енергією від котельні, що знаходиться по АДРЕСА_2 , однак оплату за надані послуги не проводить, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Також представник позивача зазначив, що відповідач безпідставно посилається на відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оскільки в червні 2012 року позивачем було розпочато договірну компанію та розміщено інформацію у ЗМІ про необхідність впорядкування договірних відносин, а також доставлено відповідні повідомлення споживачам. Проте, відповідного реагування зі сторони відповідача щодо наміру укласти договір не було. В матеріалах справи відсутні докази і про те, що відповідач сам звертався до позивача з вимогою укласти договір і йому було безпідставно відмовлено. Більше того, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати за фактично отримані послуги.

Не є підставою для припинення нарахування плати за послуги з централізованого опалення і факт відключення відповідача від мереж централізованого опалення, оскільки таке відключення здійснено відповідачем самовільно та без дотримання встановленого законом порядку.

Представник ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» заперечив і доводи апелянта щодо відсутності згоди на обробку його персональних даних, внаслідок чого було порушено його права, оскільки згідно Закону України «Про захист персональних даних» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, процес надання та споживання комунальних послуг передбачає обробку учасниками відповідних правовідносин персональних даних в обсязі, достатньому для звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» створене в квітні 2012 року та набуло прав виконавця послуг із централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №508 від 26.07.2012 року виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення, яке обслуговується від котельні по АДРЕСА_2 визначено ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» (а.с.155)

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 .

Зазначений будинок забезпечується тепловою енергією, наданою позивачем, отже позивач надавав відповідачу послуги з централізованого опалення.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язань по оплаті наданих послуг з серпня 2012 року по вересень 2017 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 20 542,42 грн.

Заяви про застосування позовної давності відповідач не заявляв, так як відповідний позов взагалі не визнав.

Встановлено, що договір про надання послуг з централізованого опалення між сторонами не укладався, проте позивачем було вчинено дії на користь відповідача - надано послуги з централізованого опалення і відповідач користувався такими послугами.

На звернення ОСОБА_1 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» разом з представником ЖЕО-8 17.08.2010 року було проведено комісійне обстеження квартири АДРЕСА_3 та встановлено, що ОСОБА_1 самовільно демонтував прилади опалення в квартирі, порушивши цілісність системи централізованого опалення.(лист ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» а.с.80)

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 01.08.2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» 1994,61 грн. заборгованості за послуги централізованого опалення. Однак, оскільки у наказі помилково зазначено по батькові боржника « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_3 », такий наказ не був пред`явлений до виконання, чого сторони не заперечили. (а.с.81)

Згідно акту про самовільне відключення від опалення від 13.02.2018 року власником квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 відключення від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання вчинено з порушенням діючих нормативно-правових актів (Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 із змінами, внесеними постановою КМУ від 31.10.2008 року №1268, і Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4 із змінами, внесеними наказом Мінжитлокомунгоспу від 06.11.2007 року №169, який набув чинності з 09.12.2007 року) та без дозволу діючої комісії міської ради про відключення споживачів від мереж теплопостачання, у зв`язку з чим являється самовільним (а.с. 123).

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання послуг з постачання тепла.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Отже, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Доказів, які б засвідчували факт відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення у встановленому вказаними нормативно-правовими актами порядку та ненадання відповідачу послуг з постачання тепла, матеріали справи не містять.

За таких обставин, встановивши, що ТОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» надавало послуги з централізованого опалення в квартиру відповідача, який не надав доказів того, що його квартиру відключено від мереж централізованого опалення у порядку, встановленому чинними нормативно-правовими актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з нього заборгованості за вказані послуги в розмірі 20 542,42 грн., яка виникла за період з серпня 2012 року по вересень 2017 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не отримує послуг з централізованого теплопостачання, оскільки у спірній квартирі батареї опалення відключені від центральної опалювальної системи, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як зазначалося вище, відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку можливе лише щодо будинку в цілому.

ОСОБА_1 не надано доказів, які б засвідчували факт правомірного відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного законодавства, як і доказів ненадання або неналежного надання позивачем послуг з постачання тепла.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що відсутність між сторонами договірних відносин звільняє його від оплати послуг з теплопостачання, є помилковими.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи вищенаведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2019 року - без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 16 липня 2019 року.