Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1037/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 59 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №293/1037/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом перенесення чотирьох стовпів електропередач за межі земельних ділянок та стягнення збитків

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» та Троковицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області про усунення порушень в користуванні власністю.

Ухвалою суду першої інстанції від 30 червня 2016 року було залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ Держгеокадастру у Черняхівському районі Житомирської області (а.с.141 т.1).

Постановою КМУ від 31 серпня 2016 року №581 «Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ліквідовано відділ Держгеокадастру у Черняхівському районі Житомирської області як юридичну особу публічного права, який став підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31 травня 2017 року позивач просив: зобов`язати усунути перешкоди в користуванні його земельними ділянками, які знаходяться у с. Троковичі Черняхівського району Житомирської області , станція Строковиці, 72 км, шляхом перенесення одного стовпа лінії електропередачі за межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 та трьох стовпів лінії електропередачі за межі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 ; стягнути спричинені йому збитки за період із 20 серпня 2013 року по день ухвалення рішення із розрахунку 300 євро щомісячно, що еквівалентно 416 232 грн. (а.с.2-4, 207-208 т.1). Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належать житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та три земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , але на території двох земельних ділянок знаходиться чотири стовпи ліній електропередачі. Так, на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 знаходиться стовп №9, а на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 три стовпи №№22,23,24. Розміщенням стовпів лінії електропередачі на його земельних ділянках порушуються його права, передбачені ст.90 ЗК України та втручання упродовж тривалого часу без погодження із ним створює для нього безліч незручностей. Через формалізм у добровільному порядку вирішити спір не вдається упродовж двох років. Вважає, що відповідачі спричинили йому збитки тим, що він позбавлений можливості розпорядитися власністю на власний розсуд, тобто реалізувати право власності у повному обсязі.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області, яка занесена до протоколу судового засідання від 06 серпня 2018 року, Троковицька сільська рада замінена на Оліївську сільську об`єднану територіальну громаду (а.с.24 т.2).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначає, що, на його думку, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що лінія електричної мережі була збудована до набуття ним права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Про наявність лінії електропередачі йому не було відомо, оскільки у планах зовнішніх меж земельних ділянок вона відсутня. Він купив земельні ділянки та його право власності не оспорено. Стовпи лінії електропередачі не були об`єктами договору купівлі-продажу та при реєстрації у 2013 році його права власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про обмеження не внесені. Через розміщення на території його майна стовпів лінії електропередачі він не може здійснити відчуження земельних ділянок. Також суд першої інстанції не взяв до уваги технічний звіт, за яким на його земельних ділянках розташовані стовпи лінії електропередачі. Упродовж тривалого часу чиняться втручання у його приватну власність без погодження із ним, що створює безліч незручностей. Не створено й охоронної зони для забезпечення нормальних умов експлуатації лінії електропередачі, запобігання ушкодження, а також зменшення її негативного впливу на людей та довкілля. Наполягає на усуненні порушень у праві власності шляхом перенесення чотирьох стовпів лінії електропередачі з його земельних ділянок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена у наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 липня 2006 року, який посвідчений нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області, ОСОБА_2 (продавець) продала та передала у власність, а ОСОБА_1 , який мешкає в Італії , купив та прийняв у власність жилий будинок АДРЕСА_2 станція Строковиці,72 км., та земельні ділянки площами 0,25 га і 0,3013 га, які розташовані за вищевказаною адресою (а.с.5 т.1).

Земельні ділянки належали продавцю на підставі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серій НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , виданих виконкомом Троковицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області 04 липня 2006 року, зареєстрованих в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№6, 7. Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,3013 га.

У матеріалах справи відсутні відомості про підстави набуття продавцем права власності на земельну ділянку площею 0,3013 га для ведення особистого селянського господарства, яка відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Отже, не виключена можливість безоплатної приватизації продавцем в порядку частин 6-9 ст.118 ЗК України земельної ділянки площею 0,3013 га. Окрім того, питання правомірності набуття позивачем права власності на дану земельну ділянку виходить за межі заявлених позовних вимог у даній справі, а тому апеляційним судом не обговорюється, незважаючи на заперечення відповідачів із цього приводу. Докази неправомірності набуття позивачем права власності на дану земельну ділянку в матеріалах справи відсутні, а тому позивач має право звернутися за судовим захистом, принаймні навіть у зв`язку із тим, що на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку є один стовп. Разом із тим, захисту підлягає порушене право.

Так, за позивачем у 2013 році зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,2112 га для ведення особистого селянського господарства та з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0901 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14-16 т.1).

Із викопіювання з відображенням меж земельних ділянок та кадастрового плану ситуації на земельній ділянці та навколо земельної ділянки технічного звіту ПП «Земля поліського краю» вбачається, що через усі три земельні ділянки проходить лінія електропередачі напругою 10 кВт, а на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_6 встановлений бетонний стовп лінії електропередачі під номером 9 та на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 встановлені три бетонні стовпи лінії електропередачі під номерами 22,23,24 (а.с.11,17-18 т.1).

Разом із тим, у розробленій у 2013 році ПП «ТЕРА ЦЕНТ Р і К» технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (в натурі на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,3013 га позивачу на території Троковицької сільської ради Черняхівського району Житомирської області обмеження (обтяження) відсутні (а.с.68 т.1).

Також матеріалами справи доводиться, що лінія електропередачі ПЛ-10 кВ Л-2 ПЕ дільниці Житомир-Коростень 10 кВ знаходиться на балансі відокремленого підрозділу Коростенської дистанції електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця», що підтверджується довідкою від 22 жовтня 2015 року №1282 та інвентарною карткою обліку основних засобів (а.с.105 -109 т.1).

Згідно з цією довідкою лінія електропередачі збудована у 1974 році та капітально відремонтована у 1993 році. Ії потужності забезпечують електроенергією споживачів, а обслуговується лінія залізницею. Отже, дана лінія електропередачі побудована державою ще у 1974 році на земельній ділянці, що надана з земель запасу на потреби енергетичної галузі, та є власністю держави Україна, а проект на будівництво лінії електропередачі Коростень-Житомир, де розташована станція Строковичі, прийнятий в роботу 26 серпня 1969 року.

За таких обставин, бетонні стовпи №№9,22,23,24 були встановлені не пізніше 1993 року, а тому на час купівлі позивачем земельних ділянок у 2006 році дані об`єкти (бетонні стовпи) на цих земельних ділянках вже були встановлені, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності у документації обмежень, тобто створення охоронної зони (ст.ст.111,112 ЗК України, пункти 1 та 5 Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою КМУ від 04 березня 1997 року №209), не спростовують факту наявності бетонних стовпів на земельних ділянках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 на час купівлі позивачем житлового будинку та земельних ділянок площами 0,25 га і 0,3013 га, оскільки стовпи були встановлені за часів користування земельними ділянками продавцем. Право власності на земельні ділянки у позивача виникло пізніше, ніж була збудована та введена в експлуатацію повітряна лінія електропередачі.

Відповідно до частини першої ст.377 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отож, позивач, придбавши земельні ділянки з наявними на них стовпами лінії електропередачі, зобов`язаний використовувати земельні ділянки на тих же умовах, що і попередній землевласник ОСОБА_2 (продавець), а його право власності не носить абсолютного характеру, оскільки у даному випадку пріоритет суспільної необхідності превалює над потребами приватної власності та позивач не несе надмірного тягаря, чим забезпечується справедлива (розумна) рівновага між суспільними та приватними інтересами.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про електроенергетику» у разі спорудження або реконструкції будівель, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури, роботи з перенесення повітряних і підземних електричних мереж, теплових мереж та інших об`єктів електроенергетики виконуються власником цих об`єктів електроенергетики за рахунок замовників будівництва або реконструкції будівель, доріг, мостів інших об`єктів архітектури відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації.

Отже, для того, щоб перенести стовпи лінії електропередачі позивачу належало замовити виготовлення проектної документації на перенос лінії електропередачі, погодити її із залізницею та оплатити витрати на виконання робіт згідно з кошторисних розрахунків. Проте звернення до залізниці у такій формі відсутнє, а тому вимога про усунення перешкод шляхом перенесення чотирьох стовпів лінії електропередачі є передчасною, оскільки не надано доказів вчинення відповідачами неправомірних дій, спрямованих прямо або опосередковано на свідоме порушення прав позивача на володіння, користування та розпорядження земельними ділянками. Суд не повинен підміняти інші органи.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок (зміст ст.156 ЗК України). Як зазначалося вище офіційних обмежень не встановлювалося.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі встановлюється Кабінетом Міністрів України (зміст частини третьої ст.157 ЗК України).

Згідно з пунктом третім Порядку визначення і відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою КМУ від 19 квітня 1993 року №284, відшкодуванню підлягають: вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість плодоягідних та інших багаторічних насаджень; вартість лісових і дерево-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Збільшуючи позовні вимоги та заявляючи вимогу про відшкодування збитків за період із 20 серпня 2013 року по день ухвалення рішення із розрахунку 300 євро щомісячно, позивач обґрунтовував дану вимогу позбавленням можливості розпорядитися власністю на власний розсуд, але доказів, які б підтверджували виникнення та наявність перешкод із вини саме відповідачів матеріали справи не містять. У апеляційній скарзі позивач обґрунтовує завдання збитків, у тому числі, не створенням охоронної зони, але даною обставиною у позові вимога про відшкодування збитків не обґрунтовувалася, а тому вона не може бути прийнята до уваги на стадії апеляційного перегляду. Отже, не доведені як підстави відшкодування збитків, так і їх розмір.

За приписами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з огляду на вищевикладене не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову та додаткового правового обґрунтування не потребують. Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд його залишає без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: