Справа № 137/152/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

секретаря судових засідань Іванової І.О.

сторін у справі: позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Чуприни О.М.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Вересюка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 06.02.2004 р. вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 . 27.11.2009 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу було оформленно на ім`я ОСОБА_3 .

У позовній заяві позивач також посилається на ту обставину, що з 2011 року ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями. У вересні 2012 року ОСОБА_3 , встановлено діагноз «ураження міжхребцевих дисків на грунті нестабільного остеохондрозу крижо-поперекового відділу хребта». Дане захворювання призвело до вторинного больового синдрому, порушення статики та ходи помірного ступеня. Поступово стан здоров`я чоловіка погіршувався. У 2016 році йому встановлено додаткові діагнози: цироз печінки, портальна гіпертензія ІІ-ІІІ ступеня, гепатоціркулярна недостатність, хронічний бронит іКСАКСНцА. Протягом 2005-2017 років ОСОБА_3 періодично лікувався та постійно приймав ліки.

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до свого сина - ОСОБА_2 з проханням позичити йому кошти для проведення оперативного втручання та лікування. Крім того, чоловік потребував і додаткового догляду. Відповідач пообіцяв надати гроші та необхідний догляд після операції, однак запропонував спочатку скласти на його ім`я заповіт, а саме на будинок по АДРЕСА_1 . 04.04.2017 року в приміщенні Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області ОСОБА_3 зроблено заповіт на ім`я ОСОБА_2 на домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

19.04.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Літинського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вжиття заходів працівника поліції щодо повернення йому відповідачем оригіналу договору купівлі-продажу, сертифікату на пай. Але у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вирішити питання щодо повернення оригіналів правоустановчих документів та скасування заповіту так і не встиг. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач вказує, що перед смертю ОСОБА_3 повідомив її, що помилявся щодо поведінки ОСОБА_4 . Вважав його чуйною людиною. Думав, що після складання заповіту син почне про нього турбуватись, здійснювати догляд, надасть кошти на лікування.

Позивач вважає, що її чоловік ОСОБА_3 склав помилково заповіт на відповідача ОСОБА_2 , оскільки той помилявся, розраховуючи, що заповіт є документом, який зобов`яже особу, на ім`я якої його складено, вчиняти відносно заповідача будь-які дії. Позивач посилається, що якби ОСОБА_3 знав, що складений ним заповіт не являється документом, який зобов`яже ОСОБА_2 надати йому кошти, турбуватись про нього, доглядати, він ніколи б не вчинив дій, спрямованих на передачу належного йому майна своєму синові.

З посиланням на аналогію права та аналогію закону, ст. 215 ЦК України ППВСУ «Про судову практику розгляду справи про визнання правочинів недійсними» за № 9, від 06.11.2009 р позивач просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 04.04.2017 р. секретарем Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

06.06.2018 р. стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що позов ОСОБА_1 безпідставний, адже єдиною підставою до задвлення позову позивач вказує, на те, що ОСОБА_3 вважав, що після складання заповіту відповідач ОСОБА_2 почне приймати активну участь у лікуванні та догляді батька ОСОБА_3 А оскільки начебто цього не сталось ОСОБА_3 звернувся до Літинського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вжиття заходів працівниками поліції щодо повернення йому оригіналів договору купівлі-продажу, паспорту та сертифікату на пай. Зауважують, що факт звернення до Літинського ВП ГУНП у Вінницькій області з заявою про вжиття заходів працівниками поліції щодо повернення йому оригіналів договору купівлі-продажу, паспорту на пай, жодним чином не свідчить про бажання спадкодавця скасувати заповіт. Також стороною відповідача зазначається, що ОСОБА_2 надавав фінансову допомогу ОСОБА_3 , однак не зберігав будь-яких матеріальних підтверджень цьому, оскільки не вважав, що це стане предметом подальшого судового розгляду. Просить відмовити ОСОБА_1 у позові про визнання заповіту недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити і визнати заповіт недійсним.

Представник позивача-адвокат Чуприна О.М. у судовому засіданні також просила позов задовольнити, оскільки заповіт її чоловіка ОСОБА_3 укладений під впливом помилки, яка має істотне значення. Вважає, що матеріалами справи, доказами доведено факт того, що ОСОБА_3 до останнього часу вважав, що укладаючи заповіт він отримає гроші від свого сина і цей син буде доглядати його, і він надасть йому відповідне матеріальне забезпечення. А заяву подану до поліції про те, що у нього забрали документи, розцінює як, бажання спадкодавця все повернути. У судових дебатах висловила думку, що якщо б ОСОБА_3 знав, що його син ОСОБА_2 не буде надавати йому допомогу, то не робив би заповіту. Вважає помилку спадкодавця (з урахуванням його юридичної необізнаності) такою, що має істотне значення, а позов ОСОБА_1 обгрунтованим та доведеним всіма матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - адвокат Вересюк М.В. висловив позицію відповідно до якої не вважає, що в ході судового розгляду не було здобуто достатніх, належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави для визнання заповіту спірного заповіту недійсним. Акцентував увагу суду на тому, що волевиявлення ОСОБА_3 було вільним. Зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи про стан здоров`я ОСОБА_3 , що могло впливати на волевиявлення спадкодавця. Також послався на показання свідків, згідно яких ОСОБА_3 мав намір повернути документи, а не скасувати заповіт. Просив задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Допитана судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка являється сусідкою позивача, повідомила, що ОСОБА_3 захворів у травня 2017 року. ОСОБА_5 відомо, що ОСОБА_3 дуже хотів зустрітися зі своїм сином ОСОБА_2 з яким не підтримував зв`язку. Згодом вияснилось, що ОСОБА_3 зробив на сина заповіт, оскільки вважав, що той буде його лікувати. Свідок вважає, що якщо ОСОБА_3 не потрібні були б гроші, то він не робив би заповіт на ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 , повідомила суду, що в ОСОБА_3 були захворювання шлунку та хребта, оскільки останній скаржився на біль однак останній все розумів, впізнавав людей. У своїх показаннях свідок послалась на те, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, однак своє твердження обгрунтувати не змогла, оскільки з ним не жила та як він зловживає не бачила.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що знав покійного ОСОБА_3 оскільки працював з ним у його столярній майстерні. Бачив, як до покійного за життя заїжджав син ОСОБА_8 . Сина ОСОБА_2 свідок не бачив. Зі слів свідка, ОСОБА_3 останній місяці свого життя «був в тумані та заглядав у чарку (пряма мова)».

Свідок ОСОБА_10 повідомив, що перебував у дружніх відносинах із ОСОБА_3 та позивача останньому гроші, коли той потрапив у лікарню. Про заповіт свідку нічого невідомо. ОСОБА_3 за свого сина ОСОБА_4 нічого не розказував.

Свідок ОСОБА_12 , повідомив, що знає позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_3 , оскільки проживав з ними по сусідству. Знає, що у ОСОБА_3 хворіли ноги, але «голова працювала (пряма мова)».

Свідок ОСОБА_13 , який протягом 15 років перебував у дружніх відносинах з ОСОБА_3 повідомив, що останній за життя про свої особисті справи свідку не розповідав. Дітей ОСОБА_3 не бачив. Про заповіт йому нічого не відомо. Зауважив, що ОСОБА_3 звертався до нього за коштами на лікування.

Свідок ОСОБА_14 , являється хрещеним батьком відповідача ОСОБА_2 та кумом ОСОБА_3 . Повідомив суду, що ОСОБА_3 змалку покинув ОСОБА_2 , а тому виявив намір допомогти ОСОБА_2 , оскільки за життя не допомагав, тому вчинив заповіт на користь ОСОБА_2 Все це свідку відомо зі слів ОСОБА_3 Також повідомив, що ОСОБА_3 скаржився йому на біль у ногах.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що перебував у дружніх відносинах із спадкодавцем, возив його до лікаря та у Білорусь до дядька ОСОБА_3 Останній йому розповідав, що хоче спадщину подарувати сину, а також те, що сину віддав папери на будинок. Про те, що Деденщук передумав щодо свого заповіту, то він нічого не говорив. Також свідку відомо, що ОСОБА_3 за життя виявив намір розводитись із ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_16 , який являється братом дружини відповідача, повідомив суду, що являвся односельчанином із ОСОБА_3 та перебував із ним в дружніх відносинах. Знає, що ОСОБА_3 хотів зробити ОСОБА_2 подарунок.

Допитана у судовому засіданні особа, яка посвідчувала заповіт ОСОБА_3 - секретар Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області Прокопенко Н.П. суду пояснила, що в квітні 2006 року ОСОБА_3 особисто без присутності свідків вчинив заповіт. Поведінка останнього була цілком звичайною. Спочатку вона вияснила, яке саме майно ОСОБА_3 бажає заповісти. Потім особисто надрукувала заповіт та дала його перечитати ОСОБА_3 ,який той особисто прочитав і розписав. У цей час ОСОБА_2 був на коридорі. Також була очевидцем того, як ОСОБА_3 передав папку з документами ОСОБА_2 Через пару тижнів ОСОБА_3 зателефонував до неї та просив зателефонувати до ОСОБА_2 , щоб той віддав документи на земельні частки (паї). Зауважила, що ОСОБА_3 було надано роз`яснення про порядок скасування заповіту. Надалі ОСОБА_3 до сільської ради із питанням про скасування чи анулювання заповіту не звертався.

Свідок ОСОБА_17 , голова Дашковецької ради Літинського району Вінницької області повідомив, що був знайомий із ОСОБА_3 , оскільки був з ним одного року народження. Він не був присутній під час складання заповіту ОСОБА_3 . Із самим ОСОБА_3 зустрівся, коли той хотів забрати документи на хату, оскільки повідомив, що на нього «найшла чорна хмара (пряма мова)». Однак він йому порадив самому вирішити долю належного майна.

Суд всебічно та повно дослідивши обставини справи та матеріали справи, обгрунтування вимоги та заперечення сторін щодо недійсності правочину, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази приходить до наступних висновків.

На підтвердження позовних вимог позивачем надані наступні докази.

Свідоцтвом про одруження (а.с. 12 том 1) підтверджується факт шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 13 том 1) встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Висновком від 25.04.2017 р. (а.с. 15 том 1) щодо результатів розгляду повідомлення ОСОБА_3 від 19.04.2017 р. про відмову ОСОБА_2 повернути документи на будинок та земельну ділянку зазначається, що ознаки кримінального правопорушення за даною подією відсутні, інформація введенню в ЄРДР не підлягає. Факт звернення до органів поліції підтверджується також протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, або таке, що готується (а.с. 16 том 1). Довідкою виданою Літинським відділенням Калинівської ОДПІ зазначається розмір доходу ОСОБА_1 за період 2010-2016 рр. згідно поданої декларації єдиного податку фізичної особи-підприємця. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2019 р. (а.с.25-26 том 1) встановлено, що ОСОБА_3 придбав житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . Інформаційною довідкою (а.с. 28 том 1) зазначаються технічні характеристики будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до заповіту від 04.04.2017 р. (а.с. 47 том 1) ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було б і з чого б не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що матиме право за законом заповідає ОСОБА_2 Випискою із медичної картки амбулаторного хворого за № 1652 (а.с. 75 том 1) зазначається, що ОСОБА_3 перебував та стаціонарному лікуванні з 24.04.2017 р. по 07.05.2017 р. із діагнозом хронічного рецедивуючого панкреатиту в стадії загострення з помірно вираженою зовнішньою секреторною недостатністю. Також йому встановлено додаткові діагнози: ВВС, атеросклеротичний кардіосклероз, СН І, ФКII. Випискою з амбулаторної картки хворого від 13.10.2017 р. (а.с. 76 том 1) встановлено, що ОСОБА_3 на протязі року лікувався стаціонарно та амбулаторно в амбулаторії практики сімейної медицини в с. Дашківці з приводу цирозу печінки портальна гіпертензія ІІ-ІІІ ступеня, гепатоціркулярна недостатність, хронічний бронхіт. Відповідно до довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» встановлено, що ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 29.08.2012 р. по 10.09.2012 р. з діагнозом ураження міжхребцевих дисків на грунті нестабільного остеохондрозу крижо-поперекового відділу хребта. Аналогічна інформація також підтверджується витягом з історії хвороби (а.с. 78 том 1).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

При цьому, за своєю юридичною природою заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно з якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України правочин визнається недійсним в разі порушення вимог частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зокрема:

1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вчинення заповіту прямо передбачено національним законодавством.

2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивачем ні під час звернення до суду, ні сторонами під час судового розгляду ніхто не ставив під сумнів цивільну дієздатність ОСОБА_3

3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вказана обставина також не заперечувалась сторонами у справі, а також поясненнями свідків даними у судовому засіданні, а також особистим підписом заповідача у заповіті (а.с. 47 том 1).

5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. ОСОБА_3 реально бажав настання наслідків.

6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Вказана обставина не є предметом розгляду даної справи.

При зверненні до суду позивач у своїй позовній заяві посилається на ст. 229 ЦК України яка передбачає, що правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки зокрема, відповідно до ч.1 вказаної статті, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Однак позивачем упущено решту статті на яку вона посилається, зокрема на те, що помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім цього, сторона позивача посилається на роз`яснення, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», з яких вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Але, поза увагою стороною позивача залишено те, що у цих самих роз`ясненнях зазначено, що не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи позивача про юридичну необізнаність спадкодавця судом відхиляються з огляду на те, що закон не пов`язує чинність заповіту особи з рівнем її освіти. Частиною першою статті 1234 ЦК України кожній фізичній особі з повною цивільною дієздатністю надано право на заповіт. Заповіт ОСОБА_3 посвідчений, спадкодавцем власноручно зазначено у заповіті про те, що заповіт ним прочитаний в голос, відповідає його діям і намірам, що за переконанням суду підтверджує дійсне волевиявлення спадкодавця та виключає можливість помилки з його боку.

Спростовується твердження сторони позивача, що заяву до поліції ОСОБА_3 про відібрання у нього документів, слід розцінювати як, бажання спадкодавця все повернути та скасувати заповіт, оскільки матеріалами справи (а.с. 15,16 том 1), зазначається бажання спадкодавця повернути саме: сертифікати на пай, паспорт та договір купівлі-продажу будинку, документи на будинок. Будь-які посилання щодо заповіту відсутні.

Не можуть братись до уваги твердження позивача, показання свідків та матеріали справи що доходів позивача та спадкодавця, стану здоров`я спадкодавця, оскільки предметом розгляду справи, а також на що акцентується увага сторони позивача, це вчинення правочину ОСОБА_3 під впливом помилки (ст. 229 ЦК України). Одночасно ні матеріалами справи, ні під час розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_3 не перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті.

Також не є предметом розгляду відносини які склались між позивачем та відповідачем.

Суд зауважує, що відмова позивачу у позові не позбавляє останньої права на спадкове будинковолодіння, оскільки ОСОБА_1 відповідно до положення ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині до майна померлого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що в момент вчинення правочину (вчинення заповіту) були додержані вимоги, які встановлені ст.203 ЦК України, оскільки заповіт за своїм змістом не суперечить вимогам закону, ОСОБА_3 був обізнаний, що вчиняє заповіт і суд вважає, що помилка щодо мотивів правочину та щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину не має істотного значення, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту від 04.04.2017 р. недійсним на підставі ст. 229 ЦК України.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.