Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 148/1244/16-ц

провадження № 61-33019св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Кирнасівська селищна рада Тульчинського району Вінницької області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, у складі судді Робак С. О., від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області, у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М., від 25 липня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Кирнасівської селищної ради Тульчинського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ Держгеокадастру у Тульчинському районі Вінницької області про визнання недійсним рішення сесії Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області про затвердження технічної документації і видачу державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення стану земельної ділянки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 березня 2010 року рішеннями 30 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 1628, № 1662 та № 1708 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1500 га та 0,1090 га за адресою: АДРЕСА_1 , а також право ОСОБА_2 (сина позивача) на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 555, виданої Кирнасівською селищною радою 07 квітня 2010 року, сукупна довжина земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить 27,70 м.

Згідно з актом встановлення межових знаків від 12 серпня 2010 року встановлено, що ширина земельної ділянки ОСОБА_1 не відповідає будівельному паспорту на житловий будинок за 1990 рік і становить 27,40 м. Комісією було встановлено межові знаки між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згідно рішення суду на ширину земельної ділянки гр. ОСОБА_1 27,70 м. Однак після отримання витягів з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок позивача та його сина ОСОБА_2 стало відомо, що згідно з кадастровим планом земельних ділянок сукупна довжина вказаних земельних ділянок складає не 27,70 м, а 27,00 м.

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, визнати недійсним рішення 30 сесії 5 скликання № 1628 від 12 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації і видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» ОСОБА_1 та відновити стан земельної ділянки згідно погосподарської книги, а саме: встановити ширину земельної ділянки у розмірі 15,87 м, замість вказаної в кадастровому плані земельної ділянки 15,17 м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач користувався земельною ділянкою площею 0,15 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , і земельну ділянку цією ж площею йому передано у приватну власність, на яку він і отримав державний акт на право власності. Межі земельної ділянки були узгоджені із позивачем, а тому Кирнасівською селищною радою Тульчинського району права ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою не порушені.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районним судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що рішенням Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 30 сесії 5 скликання № 1628 від 12 березня 2010 року порушені його права щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судами не враховано обставини, встановлені ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2002 року у справі № 2-1220, а також наведені позивачем обставин, які підтверджують порушення його прав. Оскаржене рішення районного суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Переглядаючи рішення районного суду, апеляційним судом не було дотримано положення статті 303 ЦПК України, 2004 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 148/1244/16-ц передано судді-доповідачеві.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надходило

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 вересня 2009 року рішенням 23 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 321 ОСОБА_1 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,43 га, в тому числі: 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та 0,28 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , що підтверджується ксерокопією архівного витягу № 39, наданого 23 березня 2016 року архівним сектором Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області (а. с. 8).

24 листопада 2009 рішенням 26 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 706 ОСОБА_1 було надало дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,37 га, яка знаходиться в його користуванні (0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд та 0,22 га для ведення особистого селянського господарства) по АДРЕСА_1 (а. с. 9).

24 листопада 2009 року рішенням 26 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 707 сину позивача ОСОБА_2 було передано безкоштовно у власність земельну ділянку загальною площею 0,14 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (а. с. 10).

12 березня 2010 року рішеннями 30 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 1628, № 1662 та № 1708 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1500 га та 0,1090 га за адресою: АДРЕСА_1 , а також право ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1500 га за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11, 12, 13).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 ЗК України зокрема визначено, що способом захисту прав громадян на земельні ділянки є визнання недісним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Позивач ОСОБА_1 оскаржує лише рішення 30 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 1628 від 12 березня 2010 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що в технічній документації, а саме в кадастровому плані, ширина цієї земельної ділянки вказана 15,17 м, а згідно погосподарської книги ширина земельної ділянки становила 15,87 м.

Згідно матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площа земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_1 , становить 0,1500 га, яка і була передана позивачу рішенням 23 сесії 5 скликання Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 321 від 25 вересня 2009 року у приватну власність.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалів технічної документації із землеустрою наявний акт встановлення та закріплення меж належної позивачу земельної ділянки та абрис зовнішніх меж земельної ділянки, які підписані позивачем і відносно яких останній не висловлював своїх заперечень.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх безпідставністю, позивач не довів порушення своїх прав оскарженим рішенням селищної ради № 1628 від 12 березня 2010 року.

Суди обґрунтовано виходили із того, що позивач користувався земельною ділянкою площею 0,15 га, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 , і земельну ділянку цією ж площею йому передано у власність. На цю земельну ділянку він і отримав державний акт на право власності.

Окрім того, межі належної позивачу земельної ділянки були із ним та суміжними землекористувачами узгоджені, а тому права ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою не порушені, що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсним оскарженого рішення Кирнасівської селищної ради Тульчинського району Вінницької області 30 сесії 5 скликання № 1628 від 12 березня 2010 року «Про затвердження технічної документації і видачу державного акта на право власності на земельну ділянку останньому».

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2002 року провадження у справі № 2-1220 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення порушень права власності та стягнення моральної шкоди закрито. Вказаною ухвалою не було встановлено факту порушення прав позивача, а тому посилання останнього на преюдиційність вказаного судового рішення є безпідставними.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович