Номер провадження: 22-ц/813/1330/19
Номер справи місцевого суду: 522/4232/18
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-

інвестиційний банк» - Гриба Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Національний банк України про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» площею 2 332,8 квадратних метра, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Новікова АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна площею 2 332,8 квадратних метра, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що неповернення позивачу коштів за договором вкладу свідчить про те, що у разі задоволення позовних вимог, Банк буде ухилятись від виконання судового рішення.

У судовому засіданні позивач та його адвокат заявлене клопотання підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з`явився, щодо клопотання про забезпечення позову поклався на розсуд суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується крім іншого, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Як вбачається із виділених матеріалів, між сторонами виник спір щодо стягнення з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» грошових коштів за Договором №328135/06/-38V 15 банківського вкладу «Активний вкладник» у доларах США, у загальному розмірі 6 557 183,45 доларів США.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» площею 2 332,8 квадратних метра, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Одеса, вул. Новікова, 2 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо відчудження майна площею 2 332,8 квадратних метра, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, заява ОСОБА_1 не містить достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ним позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновків про обґрунтованість припущень заявника про те що, невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Крім того, під час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано принцип співмірності щодо арештованого майна до розміру заявлених позовних вимог та наявність іншого майна або коштів у відповідача за рахунок яких можна забезпечити позов.

Таким чином, постановляючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та дійшов до передчасного висновку про задоволення вказаної заяви в повному обсязі.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні даного питання судом першої інстанції не дотримано норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, ухвала суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає до скасування з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

При цьому апеляційний суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з вищезазначеною заявою у разі наявності належно мотивованих підстав для вчинення відповідних процесуальних дій та подання ним достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2018 рокускасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 20 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М.Черевко