УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження у справі

31 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Суддя Личаківського районного суду м. Львова Мармаш В.Я., розглянувши в порядку окремого провадження матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Львівський обласний військовий комісаріат, Головне управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, якою просив встановити факт того, що він, перебуваючи на посаді начальника 3-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області, не являвся службовою особою, що займає відповідальне становище.
Вивчивши доводи заявника, оглянувши матеріали заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вважаю, що слід відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження. Цей висновок підтверджується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.
Як встановлено судом, заявник в порядку кримінального судочинства звертався до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова зі скаргою на повідомлення про підозру у вчиненні злочину у кримінальному провадженні № 0000324 від 22.10.2018 за ч. 3 ст. 368 КК України (справа № 461/3020/19, провадження 1-кс/461/3640/19), з підстав того, що він є службовою особою правоохоронного органу, однак в розумінні вимог Закону не є «особою, яка займає відповідальне становище» як помилково вважає сторона обвинувачення. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.04.2019, отриманою судом в порядку ч. 2 ст. 294 ЦПК України, у задоволенні зазначеної скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Таким чином, цілком очевидним з точки зору будь-якого розумного спостерігача видається, що вимога про встановлення факту заявлена ОСОБА_1 з метою спростування обгрутованості підозри (обвинувачення) в частині правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 368 КК України в межах кримінальному провадженні № 0000324 від 22.10.2018. Вказаний висновок підтверджується тим, що в матеріалах поданої ним заяви відсутні (приховані від суду) відомості щодо того, що обставина віднесення його до категорії осіб, які займають відповідальне становище, є предметом розгляду (доказування) в межах кримінального судочинства.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, такі питання вирішуються судом у межах відповідного кримінального провадження та в порядку кримінального процесуального законодавства. Ці юридичні факти не можуть встановлюватися та відповідна їм правова оцінка не надається під час розгляду іншої справи та за правилами, в тому числі й цивільного судочинства.
Крім того, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту того, що він, перебуваючи на посаді начальника 3-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області, не являвся службовою особою, що займає відповідальне становище, безпосередньо пов`язана з досудовим розслідуванням та судовим розглядом справи по суті обвинувачення в межах кримінального судочинства, а тому суд вважає, що встановлення судом вказаного факту за такою вимогою буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом. Таким чином, враховуючи дійсні правовідносини, що виникли за участю ОСОБА_1 , суд вважає, що заявлені ним вимоги повинні перевірятись та досліджуватись в межах кримінального провадження, у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 186 ч. 1 п.1, 293, 294, 315-319 КАС України, суддя, -

постановив:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Львівський обласний військовий комісаріат, Головне управління Національної поліції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Суддя Мармаш В.Я.