УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-550/11

4-с/241/1/2019

20.06.2019 року смт. Мангуш

Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі: Орчелота І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Мангуш скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Ніколенка Миколи Юрійовича на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, суд

ВСТАНОВИВ:

Представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Ніколенко М.Ю., що діє на підставі довіреності, звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо прийняття постанови у виконавчому провадженні № 50075693 від 11.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій просив скасувати дану постанову, посилаючись на наступне.

11.09.2018 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Торбинською О.М. прийнято постанову ВП № 50075693 про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: виконавчого листа Першотравневого районного суду Донецької області № 2-550/11 від 11.02.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» у сумі 422226,33 доларів США.

З даною постановою заявник не згоден, оскільки вважає, що державним виконавцем не вжито вичерпних заходів з примусового виконання рішення суду.

Зазначив, що протягом майже двох років ПАТ «ПУМБ» звертався до органу виконання рішень із заявами про надання інформації щодо розшуку майна боржника та усунення порушень діючого законодавства України щодо необхідності обмеження виїзду за межі України. Запити були отримані державною виконавчою службою, однак всі вимоги стягувача були проігноровані, оскільки жодних відповідей на адресу банку не надходило. Також у виконавчому провадженні відсутні дані щодо перевірки майнового стану боржника за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , який зазначено у виконавчому документі. Жодного акту про перевірку наявності ліквідованого майна у боржника за вказаною адресою у присутності представника стягувача не складалося, що безумовно свідчить про неповноту проведених виконавчих дій щодо розшуку активів боржника ОСОБА_1 .

У постанові від 11.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець зазначив, що згідно інформаційної довідки з реєстру прав на нерухоме майно, за боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , але зазначене майно перебуває в іпотеці в фінансовій установі, що не є стягувачем за виконавчим провадженням, а саме «ПАТ «Дельта Банк».

Вважає, що державним виконавцем було порушено Закон, оскільки він не здійснив перевірку вказаних відомостей, а саме не надіслав запит іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк», не з`ясував вартість предмета застави та залишок непогашеної суми кредиту.

Отже, державним виконавцем не вжито всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду не було направлено подання в суд щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України (не зважаючи на вимогу стягувача), не здійснено вичерпних дій (заходів щодо розшуку та виявлення іншого майна (активів) боржника, в тому числі дебіторської заборгованості, а також майна, що знаходиться у спільній власності, не здійснено звернення стягнення на виявлене майно боржника, не складено акт перевірки майна за місцем реєстрації боржника.

Таким чином державний виконавець, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», не вжив вичерпних заходів примусового виконання рішення суду, що призвело до прийняття передчасного рішення про винесення постанови про повернення виконавчого документу.

Представник заявника в судовому засіданні, вимоги скарги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Головний державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією з повідомленням.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всієї території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Вказаним Законом встановлено правові засади захисту прав стягувача, боржника у виконавчому провадженні, що полягають у можливості оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду. Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, здійснюється в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення.

Відповідно до п. 7 Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. 2016 року) Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

Згідно ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ПУМБ» постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 11.09.2018 року ВП № 50075693 отримано 18.10.2018 року (а.с.8), і 18.10.2018 року до суду надіслано дійсну скаргу (а.с.23). Таким чином суд вважає, що заявником не пропущено строк звернення до суду. Судом встановлено, що 12.09.2015 року Першотравневим районним судом Донецької області на виконання рішення суду виданий виконавчий лист № 2-550/11, 6/241/170/2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк», заборгованості за кредитним договором в розмірі 422 226,33 доларів США.

09.02.2016 року Головним Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойком О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 50075693 від 09.02.2016р. на підставі зазначеного вище виконавчого листа. 11.09.2018 року Головним Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинською О.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2,7,9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 9).

У зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

У відповідності до с. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

З метою забезпечення прав та гарантій громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні держвиконавця зобов`язано використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що органом виконання рішень передчасно винесено Постанову про повернення виконавчого документа Стягувачу від 11.09.2018 року № 50075693 у зв`язку з тим, що головним державним виконавцем не проведено всі можливі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на повне виконання виконавчого документа, а саме щодо розшуку та виявлення іншого майна (активів) боржника,в тому числі дебіторської заборгованості,а також майна,що знаходиться у спільній власності,не здійснено звернення стягнення на виявлено майно боржника,не складено акт перевірки майна за місцем реєстрації боржника,а також не було направлено подання в суд щодо обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Так, ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для виконання вищевказаних обов`язків Закон України «Про виконавче провадження» наділяє виконавця в т.ч. правами на безпосередній доступ до інформації про боржників і їхнє майно (ч. 5 ст. 18), безоплатне отримання інформації, в т.ч. конфіденційної, яка потрібна для проведення виконавчих дій (п. 3) ч. 3 ст. 18).

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець в тому числі шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає у його арешті, вилучені та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно.

Частиною 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10- ти денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (аналогічні положення закріплені у ст. 20 цього Закону в редакції на момент відкриття виконавчого провадження у лютому 2016р.).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені обов`язки головним державним виконавцем у виконавчому провадженні № 50075693 щодо стягнення на користь ПАТ «ПУМБ» коштів з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № 2/550/11, 6/241/170/2015, виданого 11.09.2015 р. Першотравневим районним судом Донецької області, виконані не були, оскільки державний виконавець розшук майна здійснив не ефективно та не повно. Крім того, державним виконавцем не направлено запити до цілого ряду органів та установ, що здійснюють реєстрацію майна, в т.ч. до:

-Філії «Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг» ДП «Український інститут промислової власності» - щодо наявності об`єктів промислової власності, власником яких є боржник;

-Державного космічного агентства України - щодо наявності об`єктів власності у сфері космічної діяльності, власником яких є боржник;

-ДП «Укрзалізниця» щодо наявності зареєстрованих вагонів, локомотивів, рухомого складу, іншої залізничної техніки, власником яких є боржник. Крім того, державним виконавцем не вжито заходів щодо обмеження боржнику виїзду за кордон. Приписами ч. З п. 19 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 р. № 3857-ХІІ (зі змінами та доповненнями) та підпункту 5 пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" від 31.03.1995 р. № 231 громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді з України і у видачі паспорта в тому числі у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань. Отже, судом встановлено, що головним державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження 09.02.2016 року не виконано всі необхідні та можливі дії для виконання рішення суду. Також з`ясовано, впродовж тривання виконання виконавчого документу, з моменту відкриття виконавчого провадження головним державним виконавцем лише однократно були спрямовані запити. Такий режим запитування у державних органів відомостей про отримувані доходи і майновий стан боржника, в так званому турі виконання судового рішення, не відповідає викладеній у ст. 48 Закону систематичності перевірок. Також, головним державним виконавцем не було вчинено виходів до помешкання боржника з метою опису і арешту (побутового) майна боржника, на яке можна звернути стягнення. Відсутні відомості щодо учинення головним державним виконавцем дій зі звернення стягнення на виявлену у боржника квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; Також головний державний виконавець не здійснив всіх необхідних дій для виконання рішення суду щодо подачі до суду подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи,в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти,належні боржникові від інших осіб. Отже,головним державним виконавцем не проводилося обстеження місця проживання боржника та фактичне джерело отримання доходів. При таких обставинах головний державний виконавець не вдався до додаткових (альтернативних) заходів відшукування майна у боржника до відділу РАЦС - щодо перебування боржника у шлюбі, до Головного управління статистики відповідної області щодо відомостей про реєстрацію боржника, як засновника будь-якої установи, підприємства, організації, до виконавчої дирекції ФССНВВПЗ - щодо страхових виплат, до органів нотаріату - щодо отримання боржником спадку, до Відділу архітектури - щодо наявності павільйонів, кіосків, а також інших компетентних служб - щодо відомостей про наявність майна у інших осіб (дебіторська заборгованість), щодо зберігання цінностей, майновий найм сейфа чи наявність цінних паперів, щодо перебування на обліку в центрі зайнятості, щодо наявності в боржника повітряних суден тощо. Враховуючи те, що виконання судового рішення - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, то можна вважати, що права стягувача на даній стадії порушені неправомірною дією головного державного виконавця. Відповідно роз`яснення у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013р. № 24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі", з метою запобігання порушень прав стягувача в процесі подальшої реалізації судового рішення, підлягає учиненню відділом ДВС дії з належної перевірки майнового стану боржника шляхом запитування від компетентних органів інформації, щодо нерухомого майна, транспортних засобів, доходів, рахунків, на що може бути звернуто стягнення; огляд місця проживання боржника задля виявлення наявного в ньому майна або ініціювання перед судом питання про входження до помешкання; у разі встановлення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, ініціювати перед судом питання про тимчасове обмеження у праві його виїзду за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням; здійснити інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами, що мають бути результативними. Таким чином, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій державним виконавець може вчинити безліч виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду. З вищезазначеного вбачається, що головний державний виконавець своїми діями допустив порушення прав та законних інтересів заявника по справі, оскільки ним не виконані всі можливі дії , спрямовані на повне виконання виконавчого документу. За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 11.09.2018 року № 50075693 з примусового виконання Виконавчого листа № 2/550/11, 6/241/170/2015 від 11.09.2015 року, виданого Першотравневим районним судом Донецької області, та скасувати Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. За таких обставин скарга підлягає задоволенню. Керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» Ніколенка Миколи Юрійовича на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу - задовольнити. Визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни щодо прийняття постанови ВП № 50075693 від 11.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними. Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП № 50075693 від 11.09.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме: виконавчого листа Першотравневого районного суду Донецької області від 11.09.2015 року у справі №2/550/11 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у сумі 422 226,33 доларів США. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Повний текст ухвали суду складено 24.06.2019 року.

Суддя О.М. Апалькова