ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1056/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/25045/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 04 березня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

14 грудня 2017 року АТ «Універсал Банк»(далі - Банк), звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 15 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк, і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №03-2/7265-К, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредитні кошти у сумі 45000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Кінцевою датою погашення кредиту встановлено 14 серпня 2037 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 11,95 % річних, а з 15 липня 2008 року у розмірі 12,95% річних.

16 червня 2015 року у зв`язку з проведенням реструктуризації простроченої заборгованості була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно з якою у період з 16 червня 2015 року по 09 червня 2016 року встановлено базову процентну ставку у розмірі 3,15% річних, а починаючи з 10 червня 2016 року - 11,95% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки №03-2/7265-П від 15 серпня 2007 року та договір поруки №б/н від 16 червня 2015 року.

Позичальник допустив неналежне виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 24498,22 доларів США та 9855,37 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 973,83 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 21070,31 доларів США; відсотки - 2454,08 доларів США; пеня 9855,37 доларів США.

Тому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №03-2/7265-К у розмірі 24498,22 доларів США та 9855,37 грн.

26 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування вимог зазначав, що при укладені кредитного договору Банк недотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомив його про основні умови кредитування, чим позбавив можливості зробити свідомий і компетентний вибір щодо придбання фінансової послуги. У кредитному договорі не встановлено вартісну величину (ціну) фінансової послуги, що є істотною умовою кредитного договору. Зазначене свідчить про те, що сторонами не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Зі змісту кредитного договору вбачається його обмеженість в правах як позичальника, обсяг визначених відповідачем в кредитному договорі прав і обов`язків містить суттєву диспропорцію на користь відповідача, що суперечить принципу рівності сторін у договорі. У кредитному договорі за Банком закріплено право на внесення змін (доповнень) до кредитного договору в односторонньому порядку, в той час як у нього такого права у разі порушення банком строків зарахування сплачених платежів або порушення інших умов договору немає.

Окрім того, валюта кредитного договору долар США і договір укладався на 30 років, а він як споживач - слабша сторона кредитного договору, яка не може володіти необхідним і достатнім обсягом інформації у такій сфері як кредитування в іноземній валюті, та не може врахувати усіх валютних ризиків, зокрема, різкого підняття курсу долара США стосовно гривні.

Банк при укладенні кредитного договору ввів його оману, щодо кінцевої вартості кредиту.

Тому, позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним кредитний договір №03-2/7265-К від 15 серпня 2007 року.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2018 року первісний позов об`єднано в одне провадження із зустрічним позовом для спільного розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №03-2/7265-К від 15 серпня 2007 року у розмірі 24498,22 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 21 лютого 2019 року складає 663411,79 грн, яка складається із: простроченої заборгованості по кредиту в сумі 973,83 доларів США; суми дострокового стягнення кредиту - 21070,31 доларів США; відсотків - 2454,08 доларів США, та пені - 9855,37 грн.

У зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у первісному позові Банку та задоволення його зустрічного позову. Посилається на порушенням норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права. Суд не врахував те, що Банк недотримався вимог щодо повідомлення загальної вартості кредиту, не визначив процентну ставку, не визначив строк дії кредитного договору та порядок припинення його дії, не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування, не попередив про валютні ризики, не зазначив відповідальність кредитора при порушенні умов договору. Зазначені порушення в силу ст. 215 ЦК України є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Дії Банку, які порушують баланс договірних правовідносин на шкоду позичальнику є неправомірними. Судом не взято до уваги, що в момент укладення кредитного договору він був введений в оману Банком з використанням елементів нечесної підприємницької практики.

У засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

У зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 15 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк, і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №03-2/7265-К, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредитні кошти у сумі 45000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, зазначених у договорі. Кінцевою датою погашення кредиту встановлено 14 серпня 2037 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 11,95 % річних, а з 15 липня 2008 року у розмірі 12,95% річних.

16 червня 2015 року у зв`язку з проведенням реструктуризації простроченої заборгованості була укладена додаткова угода до кредитного договору, згідно з якою у період з 16 червня 2015 року по 09 червня 2016 року встановлено базову процентну ставку у розмірі 3,15% річних, а, починаючи з 10 червня 2016 року - 11,95% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки №03-2/7265-П від 15 серпня 2007 року та договір поруки №б/н від 16 червня 2015 року, згідно з якими поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору №03-2/7265-К від 15 серпня 2007 року, за яким останній зобов`язаний до 14 серпня 2037 року повернути кредит у розмірі 45000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,95% річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. А також за виконання боржником усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з додаткової угоди б/н від 16 червня 2015 року.

Позичальник допустив неналежне виконання умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2017 року виникла заборгованість у розмірі 24498,22 доларів США та 9855,37 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 973,83 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 21070,31 доларів США; відсотки - 2454,08 доларів США; пеня 9855,37 доларів США.

09 серпня 2017 року Банк наліслав відповідачам вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитом, нарахованих процентів та штрафних санкцій. При цьому банком було повідомлено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги, та Банк буде стягнути всю суму кредиту у примусовому порядку.

Вказана вимога була отримана боржником 21 вересня 2017 року, поручителем 11 вересня 2017 року.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При ухваленні рішення про задоволення первісного позову і відмову у зустрічному позові суд виходив з того, що правових підстав для визнання недійсним кредитного договору немає. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

Під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний правочин був укладений під впливом обману.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж)можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який

повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, які не передбачають визнання недійсним кредитного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 цього Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України).

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

ОСОБА_1 на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому виконував його умови.

Перед укладенням кредитного договору в анкеті-заяві позичальник власноручним підписом підтвердив факт отримання в повному обсязі інформації (в письмовій формі) щодо кредитування, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови кредитного договору містять інформацію щодо розміру кредиту, розміру процентної ставки, порядку нарахування процентів, порядку погашення кредиту, періодичність платежів на весь час дії договору.

Тому, суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання відповідача на неповноту інформації, наданої Банком перед укладенням договору, несправедливість умов кредитного договору як на підставу визнання недійсним кредитного договору.

При укладенні договору в іноземній валюті, сторони прийняли на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення кредитного договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане.

Обставина зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Правильним є висновок суду, що саме по собі неповідомлення Банком про зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, з огляду на те, що позивач, добровільно погодившись на отримання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний розсуд та ризик і сам повинен був передбачати у момент його укладення можливість зміни курсу української гривні до іноземної валюти.

З урахуванням наведеного, не можуть бути взяті до уваги посилання в апеляційній скарзі на не повідомлення Банком усіх істотних умов кредитного договору та введення в оману при його укладенні, як підстава для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу за весь час прострочення.

Відповідно до п. 10.3 кредитного договору Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов`язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

На підставі ч. 1 і ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.п. 4, 5 договору поруки, поручитель і боржник несуть солідарну відповідність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

З урахуванням наведених норм права, суд першої інстанції підставно задовольнив первісний позов.

При цьому, обґрунтовано не зменшив пеню відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки її розмір є значно меншим розміру заборгованості за тілом кредиту, у тому числі простроченої.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай