Справа № 189/1601/18
Провадження № 2/172/95/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.07.2019 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Битяка І.Г. за участі: секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні, проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі зареєстрованому 25.09.1992 року виконавчим комітетом Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. спільне життя між ними припинено з квітня 2018 року, дітей від шлюбу не мають. За час шлюбу за спільні кошти та спільними зусиллями ними був придбаний (збудований) житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , але оскільки оформленням право установчих документі займався відповідач, то документи на будинок оформлені на нього. Крім того, за час шлюбу за спільні кошти сторін були придбані автомобіль ВАЗ-2114, номерний знак НОМЕР_1 та автомобільний причеп номерний знак НОМЕР_2 , які також зареєстровані на відповідача. Вважає, що житловий будинок з господарськими спорудами, автомобіль та автомобільний причеп є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, тому вона має право на 1/2 частку кожного з об`єктів без проведення їх реального поділу та присудження грошової компенсації одному з подружжя замість його частки, оскільки як позивач, так і відповідач не дійшли згоди в цьому.
Також позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, оскільки відповідач вчиняє неправомірні дії, що виразилися у тому, що він з червня 2018 року змінив замки на вхідних дверях будинку, тим самим позбавивши позивача як співвласника будинку вільно та безперешкодно користуватись своїм майном, особистими речами, які залишились у будинку. У зв`язку з цим, вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою.
На підставі розпорядження Покровського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2018 року до суду надійшла цивільна справа № 189/1601/18, провадження в якій ухвалою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 20.12.2018 року відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, згодна на заочний розгляд справи.
У попередніх судових засіданнях позивачка пояснювала, що з відповідачем вони почали проживати разом з 1991 року і разом будували спірний будинок. Вона вклала у будівництво власні заощадження та гроші від продажу господарства. Крім того вона мала офіційну роботу та стабільний дохід. Також допомагала будувати дах на будинку та виконувала внутрішні ремонтні роботи. Автомобіль придбаний ними під час шлюбу за спільні кошти.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином в тому числі шляхом отримання поштового відправлення. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання.
Крім того, у судове засідання призначене на 10.00 год. 03.07.19 відповідач не з`явився, подав до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку з його участю у позачергових виборах до Верховної Ради України. Судом хоча й оголошено перерву у засіданні, але вказана причина не може бути визнана поважною тому що доказів неможливості участі у вказаному засіданні відповідачем не надано та до дня голосування залишалось ще більше 2 неділь.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
У попередніх судових засіданням відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд визнати за позивачем право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими спорудами, а в іншій частині відмовити. Пояснив, що будинок він будував сам з допомогою свого знайомого. Позивачка допомагала будувати дах, грошові кошти вкладала у незначних розмірах. Коли вони припинили спільне проживання то позивачка забрала речі, які вважала своїми. Також під час шлюбу він віддав їй автомобіль "Таврія", а автомобіль ВАЗ-2114 залишився йому.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка донька позивачки ОСОБА_3 пояснила, що вона є донькою позивачки. Пам`ятає як будували будинок. Взимку заселились та перезимували у одній кімнаті, а навесні продовжили будівництво. Вона з братом також допомагала в ремонті.
Свідок ОСОБА_4 пояснив в суді, що він є сином позивачки та має добрі стосунки з матір`ю і навпаки неприязні з відповідачем. Коли почали будувати спірний будинок йому було 10 років. Після розірвання першого шлюбу мати продала господарство та вклала гроші у будівництво спірного будинку. Також будувати допомагали баба й дід.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він допомагав відповідачу, зя ким має дружні відносини у 1991 році будувати спірний будинок. Він викладав кути, а відповідач далі будував стіни.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що її чоловік, який займався підприємництвом у 1991 році продавав відповідачу будівельні матеріали та допомагав їх перевозити, закладати фундамент. На будівництві бцвала на початку, коли тільки викладались кути, а потім їй відомо все зі слів чоловіка, який іноді там бував.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що після розірвання шлюбу між сторонами постійно виникають конфлікти. Свідком таких конфліктів він не був. Про це йому відомо зі слів відповідача.
Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.
Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 25.09.1992 року виконавчим комітетом Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області розірвано на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 року.
Відповідно до листа КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області від 05.03.2019 року № 45 станом на 10.12.2012 року за заявою ОСОБА_2 була проведена інвентаризація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . На 31.12.2012 року право власності не зареєстроване.
З інформації територіального сервісного центру 1247 від 11.03.2019 року № 31/4-1247/403 видно, що за ОСОБА_2 станом на 11.03.2019 року зареєстровані наступні транспортні засоби - автомобіль ВАЗ-211440, 2011 року випуску номерний знак НОМЕР_1 та автомобільний причіп 2001 року випуску номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина 1 ст. 61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За статтею 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Таким чином, враховуючи, що спірне майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, автомобілю та автомобільного причепу набуті сторонами за час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та задоволення вимог шляхом його поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні.
Не може мати правововго значення у даній справі той факт, що позивачка володіє автомобілем ЗАЗ-110206 так як вказаний автомобіль придбаний нею на підставі біржового договору купівлі-продажу та не є предметом позову у цій цивільній справі.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном суд зазначає таке.
Стаття 47 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Разом з тим, оскільки сторонами на час подання позову до суду не було визначено порядок користування спільним майном, існував спір щодо власності на майно, який не був вирішений у судовому порядку, то такі позовні вимоги є передчасними. Крім того, суду не надано жодних доказів заміни замків відповідачем чи здійснення інших перешкод у користууванні спірним майном.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70, 163 СК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 368, 372 ЦК України, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд, -
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні, проведення його поділу та усунення перешкод у здійсненні права користування майном - задовольнити частково.
2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме:
- на 1/2 частку житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 ;
- на 1/2 частку автомобілю «ВАЗ 211440» 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;
- на 1/2 частку автомобільного причіпу 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .
3. В іншій частині позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.Г. Битяк