Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року

Попаснянський районний суд Луганської області

У складі:

головуючої судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

розглянувши у судовому засіданні в м.Попасна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (третя особа - орган опіки та піклування Попаснянської Райдержадміністрації), -

в с т а н о в и в :

Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В поданій заяві позивач зазначає, що у вказаному будинку прописана відповідач із неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але з липня 2010 року відповідач з дітьми фактично не мешкає за місцем реєстрації, оскільки, має інше постійне місце мешкання. Ніяких власних речей відповідача у зазначеному будинку немає. На прохання позивача, відповідач добровільно виписатися з будинку відмовляється за сімейними обставинами.

За цих підстав позивач звернувся в суд із заявою про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на житло, у зв`язку з тим, що вона разом з дітьми виїхала до іншого місця проживання, не проживає по зазначеній адресі з причини, так як має інше постійне місце проживання, і тому позивач у поданій заяві просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право на житло розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що відповідач відсутня за зазначеним місцем проживання понад встановлений строк.

Позивач підтримала позовні вимоги, згідно поданої заяви справу просила розглядати без її участі.

Відповідач до суду не з`явилась, надала суду заяву згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглянути справи у її відсутність.

Представник органу опіки та піклування Попаснянської райдержадміністрації також надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Предметом даного позову являється вирішення питання про користування житлом, яке перебуває у приватній власності позивача, при тім, що відповідач не являється членом сім"ї позивача.

Суд вважає, що при розгляді даного позову необхідно користуватися положеннями Цивільного Кодексу України щодо захисту права власності особи та положеннями житлового законодавства щодо права користування особи житловим приміщенням.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

На підставі ст.71 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На підставі ст.72 Житлового Кодексу УРСР (який є чинним) - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

До цього ж, суд, у відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, вважає необхідним застосувати при розгляді даної справи положення п.33 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - згідно якої: Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Враховуючи зазначені вище правові положення, суд зазначає, що діюче законодавство регулює правовідносини між особами щодо права користування та розпорядження власністю , а саме між власниками , членами їх сімей та колишніми власниками.

Між тим, відповідно до положень ст.10 п.9 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

А так, враховуючи що діюче законодавство не регулює правовідносини між власником житла та іншими особами, що не є членами його сім"ї - суд вважає необхідним розглядати даний позов, на підставі правових положень, що регулюють захист права власності шляхом усунення порушення права, не пов"язаних із позбавленням володіння, які викладені вище.

Також, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням, як у колишнього власника так і у членів його сім`ї.

Із наданих письмових доказів судом встановлено.

З копії свідоцтва про право власності на житловий будинок /а.с.7/ вбачається, що позивач отримав у спадщину будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії домової книги /а.с.10-11/ вбачається, що відповідач дійсно прописана із неповнолітніми дітьми у вищезазначеному будинку.

Актом обстеження житлово-побутових умов /а.с.15/ підтверджується той факт, що відповідач із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 - не проживають з 2009 року, ніяких їх особистих речей в будинку немає.

Тобто судом встановлено, що відповідач із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є членами сім`ї позивача.

Ніяких доказів або відомостей про наявність будь-яких домовленостей між сторонами щодо користування житлом суду не надано.

При цьому, згідно ст.29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного із них, з ким вона проживає.

При цьому судом враховується, що ухилення відповідача від добровільного зняття з реєстраційного обліку дійсно негативно впливає на матеріальний стан позивача, яка змушена нести додаткові витрати на утримання житла та оплату наданих комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Враховуючи надані позивачем докази до позову, суд вважає, що прав передбачених ст..78 Житлового Кодексу УРСР щодо зберігання прав на житло при тимчасовій відсутності наймача у відповідачів не виникає, оскільки позивачем доведено, що відповідач тривалий час не виконує свої обов`язки по належному утриманню житла, без поважних причин, та відсутній у зазначеному житловому приміщенні понад 6 місяців також без поважних причин.

Таким чином, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідач разом з неповнолітніми дітьки не мешкає у будинку за АДРЕСА_1 , тривалий час, а саме понад шість місяців, а тому на підставі ст.71 ЖК України повиненен бути визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності його понад встановлені строки без поважних причин, тому що його реєстрація в зазначеному житловому будинку позивача є перешкодою для позивача щодо володіння, користування, розпоряджання своїм майном.

При цьому суд враховує Рішення Попаснянської міської ради шостого скликання від 25.09.2015 р. за № 68/3 "Про перейменування АДРЕСА_2 місті Попасна" та зазначає, що житло позивача за адресою АДРЕСА_1 , правильно враховувати із зазначенням : АДРЕСА_1 .

Також суд вважає обґрунтованим вимоги позивачки щодо стягненню судового збору на її користь з відповідача у відповідності з положеннями ст.. 141 ч. 2 ЦПК України якою передбачена, що у разі задоволення позову судові витрати пов*язані з розглядом справи покладаються на відповідача, у зв*язку з чим дані вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, на підставі ст. ст.71,72, 78, 150 ЖК України, 317, 319, 391, 405 ЦК України, положень Конституції України, Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст.ст.ст.10, 12, 13, 76, 81, 141,259, 263-265, 268, 280-284, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (третя особа - орган опіки та піклування Попаснянської Райдержадміністрації)- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентиф. номер НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у сумі 768 (сімсот ) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : А.В.Архипенко