ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про розірвання договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про розірвання договору поруки .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», про розірвання договору поруки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року скасувати повністю і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року по справі №200/13477/18 залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.2014 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та Дочірнім підприємством «НЕКСУС Виробничо комерційна компанія» був укладений кредитний договір №120514-КЛВТ, відповідно до якого позивач відкрив позичальнику відновлювану траншову кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування в сумі 900000 доларів США, з 01.08.2014 року у сумі 675000 доларів США, а з 01.09.2014 року у сумі 450000 доларів США.

18.09.2004 року між сторонами було укладено договор №180914 від 18.09.2014 року про зміну кредитного договору № 120514-КЛВТ від 12.05.2014 року відповідно до якого, сторони дійшли згоди, що банк відкриває позивальнику відновлювальну траншову грошову кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування у сумі 781306, 92 доларів США, з 01.12.2014 року 681306, 92 доларів США, з 01.01.2015 року 581306,92 доларів США.

12.05.2014 року між Банком та ДП «НЕКСУС ВКК» був укладений Договір застави №120514-ЗО, а саме: по поверненню кредитів в сумі 900 000,00 доларів США з 01.08.2014 року 450 000,00 доларів США, з 01.09.2014 року 450 000,00 доларів США, зі сплатою 13% за користування кредитом, у разі невиконання додаткових умов договору 15%, за прострочення кредитного зобов`язання 18%. До договору також були внесені зміни за Договором №031014 про зміну договору застави №120514 ЗО від 12.05.2014 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 12.05.2014 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 120514-П, до якого вносилися і зміни договором № 1180914 від 18.09.2014 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 12.05.2014 року між ПАТ «ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 120514-П/1, до якого вносилися і зміни договором № 1180914 від 18.09.2014 року.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань за кредитним договором №120514-КЛВТ від 12.05.2014 року у ДП «НЕКСУС-ВКК» виникла заборгованість станом на 12.02.2016 року, яка складає 65616, 37 доларів США, що в гривневому еквіваленті є 1711515 грн.61коп.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору № 180914 від 18.09.2014 року про зміну кредитного договору № 120514-КЛВТ встановлено, що заборгованість за кредитами має бути погашена в строки, вказані у відповідних договорах про надання кредиту, але з остаточним погашенням по 01.05.2015 року.

Такий же термін повернення кредиту визначено й у договорі № 1180914 про зміну договору поруки № 120514-П від 18.09.2014 року, укладеному між ОСОБА_1 та банком і у договорі № 1180914 про зміну договору поруки № 120514-П/1 від 18.09.2014 року, укладеному між ОСОБА_2 та банком (а.с. № 22,28).

Відповідно до п. 1.3. договорів поруки № 120514-П від 12.05.2014 року та № 120514-П/1 від 12.05.2014 року строк договору поруки становить 10 років, а відповідно до п.6.2. договорів порука припиняється після закінчення строку, встановленого п.1.3. цього договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором №120514 - КЛВТ від 12.05.2014 року станом на 12.02.2016 року в розмірі 65616,37доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 711 515 грн. 61 коп..(а.с.135-137).

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що в період початку військових дій на непідконтрольній території України ДП «Нексус-ВКК» втратило значну частину майна, на яке було розраховано повернення кредитів та виконання всіх зобов`язань перед банком. Навіть страхування цього майна в страховій компанії не було відшкодовано. Вся ця ситуація та можливі ризики щодо втрати заставного майна, зміни кон`юнктури ринку, військових дій, кризи в країні, знецінення національної валюти, фактично лягли на плечі поручителів. На сьогоднішній день ДП «НЕКСУС-ВКК» знаходиться в стані припинення і це на його думку є істотні умови для розірвання Договору поруки №120514 П від 12.05.2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно ч. 1ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 встановлено, що оцінка порушення договору, як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Згідно із ч. ч.2 та 4ст. 652 ЦК України закріплено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: - в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; - виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; - із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В п.15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Відтак, ч.2 ст. 652 ЦК України визначено правила розірвання або зміни договору за рішенням суду, за умови, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не доведено одночасне настання всіх чотирьох умов відповідно до ч.2 ст. 652 ЦК України.

Окрім того в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до банку з будь-якими заявами про приведення договору поруки у відповідність з обставинами, які на його думку змінилися.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору поруки, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для розірвання спірного договору, не є істотним порушенням умов договору зі сторони банку, а також не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірних договорів, а відтак зміна обставин не настала.

Доводи апелянта що, задля забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, укладеним між Банком та ДП Нексус-ВКК, ДП Нексус-BKK передало у заставу 200 залізничних вагонів, ринкова вартість яких на момент укладення Кредитного договору значно перевищувала суму кредитних коштів, але Банк зобов`язав позивача у якості забезпечення виконання зобов`язань також додатково підписати й Договір поруки № 120514-П від 12.05.2014 року, відповідно до якого поручитель за кредитним договором зобов`язувався солідарно та в повному обсязі відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язання, колегія суддів ставиться критично, оскільки позивачем не надано жодних доказів примушення ОСОБА_1 до укладання з банком договору поруки.

Доводи апелянта, що на момент укладення договору поруки позивач стовідсотково вважав, що робоче підприємство зможе в повному обсязі погасити отриманий кредит разом з відсотками, окрім цього підприємство мало 200 залізничних вагонів, що в будь-якому випадку гарантувало належне виконання зобов`язань ДП Нексус-BKK за рахунок їх продажу. Позичальник ДП Нексус-BKK мав довгострокові контракти щодо оренди своїх залізничних вагонів, але у зв`язку з ситуацією в країні поступово контрагенти позичальника в односторонньому порядку, посилаючись на форс-мажорні обставини, припинили використання вагонів, і, як наслідок, підприємство-позичальник позбавилось статті доходу, колегія суддів також ставиться критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником підприємства, а ОСОБА_2 директором даного підприємства, тобто вся відповідальність щодо повернення кредитних коштів в першу чергу покладалася на даних осіб, як на керівників позичальника і саме вони були ініціаторами подовження строку повернення кредитних коштів до 01.05.2015 року.

Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 1669-VII від 02.09.2014 та Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014р. антитерористична операція та відповідно захват територій почався 13.04.2014 року, тобто, за місяць до укладення кредитного договору та договору поруки.

Отже, виключаються обставини, що позивач не міг передбачити погіршення економічних умов, оскільки навіть на той час, вже відбулося суттєве зростання курсу долара США по відношенню до гривні, про що він сам і зазначає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича