Єдиний унікальний номер 236/425/19 Номер провадження 22-ц/804/1577/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Саржевська І.В.
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

19 червня 2018 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, одноразової грошової допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, в якій подано апеляційну скаргу Акціонерним товариством «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»/далі Товариство/ про стягнення сум які заборгувало Товариство. Існування такої заборгованості позивач пов`язувала із неналежним виконанням з боку відповідача вимог трудового законодавства, згідно якого, в день звільнення роботодавець повинен був виплатити всі суми, що належали звільненому працівнику, однак цього не зробив.

Згідно позову ОСОБА_2 працювала у відповідача на різних посадах з 2010 року по 17 липня 2017 року та звільнена з посади техніка 2 категорії у виробничому підрозділі «Родаківська дистанція колії» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату.

При звільненні відповідач не провів розрахунок та не сплатив частково заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 10 730,51 грн., одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 4 905,94 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 3 907,25 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює сумі середньоденного заробітку та кількості робочих годин із 18 липня 2017 року по день ухвалення рішення судом та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати станом на час ухвалення рішення суду.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за час простою в розмірі 8 528,93грн, з яких за квітень 2 412,79грн, травень 2 412,79грн, за червень 2 412,79грн, липень 1 290,56грн; одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4 905,94грн; компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 2 197,62грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 2 401,92грн та судові витрати по сплаті судового збору на користь держави в розмірі 614,72грн. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі Товариство просило скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заявник в обґрунтування скарги посилався на висновок торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року яким щодо ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Вказані у висновку форс-мажорні обставини унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Також зазначає, що суми зазначені позивачем у справі значно завищені, та не враховано суми які були виплачені позивачу при звільненні.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_2 працювала на Товаристві до 17 липня 2017 року, та була звільнена у зв`язку із скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП на підставі наказу №1660-ОС від 17 липня 2017 року/а.с.10-11, 16/.

Відповідно до розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 визначені та нараховані такі суми:

- за квітень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 412,79грн та сума до виплати становить 1 954,37грн;

- за травень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 412,79грн та сума до виплати становить 1 954,37грн;

- за червень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 2 412,79грн та сума до виплати становить 1 954,37грн;

- за липень 2017 року нарахована до оподаткування заробітна плата в розмірі 10 103,75грн та сума до виплати становить 8 233,09грн, до якої входять компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога.

/копія розрахунку заробітної плати та копії табелів обліку використаного робочого часу а.с.17-22, 45-54/.

Відомості щодо нарахованих ОСОБА_2 сум в період з 2008 року по березень 2017 року узгоджуються із «Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України» /а.с.13-15/.

Журналом обліку робочого часу працівників, які знаходяться на простої (ЦЕХ №24) згідно визначеного графіку на період простою визначено графік роботи щодо працівника ОСОБА_2 /а.с.23-39/.

Відповідно до довідки-розрахунку за ОСОБА_2 значиться 25 невикористаних днів відпустки, за які мала надаватись грошова компенсація при звільненні /а.с.44/.

Відповідно до наказів № 58-ДН від 16 березня 2017 року та №73/ ОД від 17 березня 2017 року на Товаристві встановлено початок простою по причинах що не залежали від робітників з 0-00годин 20 березня 2017 року /а.с.40-43/.

Висновком торгово-промислової палати України визнано настання форс-мажорних обставин для відповідача, які настали з 20 березня 2017 року /а.с.67-75/.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення за таких підстав.

Згідно частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не провів розрахунок з позивачем при звільненні. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що безпосереднє місце роботи позивача знаходиться в зоні проведення воєнних дій на території тимчасово непідконтрольній Україні та саме ця обставина призвела до порушення прав позивача щодо своєчасного розрахунку при звільненні та свідчить про відсутність вини в діях Української залізниці, оскільки відсутні відомості щодо виходів, відпрацьованого часу та фактично виконуваної працівником роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав що, обов`язок здійснювати облік робочого часу, нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік покладено на працедавця, та саме останній повинен забезпечити неухильне виконання вимог трудового законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про розрахунки які наведені Товариством не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки не узгоджуються із іншими письмовими доказами наданими бухгалтерією Товариства.

Відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування заробітної плати та інших виплат, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки заробітна плата була нарахована, про що відповідач надав відповідні відомості та нарахування.

Розрахунки заробітної плати ОСОБА_2 за оскаржуваний період є належними, допустимими та прийнятними доказами що оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.

Тому рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та всіх платежів відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній паті (в тому числі за період простою) в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено у відзиві на позовну заяву та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 червня 2019 року.

Судді: