справа № 361/6665/18
провадження № 2/361/954/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2019 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Срібної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку з 21 травня 2013 року зареєстрований відповідач, його онук ОСОБА_2 , який за даною адресою ніколи не проживав, належні йому речі у будинку відсутні, оплату за комунальні послуги він не вносить, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 05 жовтня 2018 року, складеним депутатом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області Дацишиним М.М., знятися з реєстрації цього місця проживання добровільно відповідач не бажає.

Оскільки ОСОБА_2 не проживає у належному йому будинку більше одного року без поважних причин, він згідно із вимогами ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим житлом.

Реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_2 у належному йому на праві власності житловому будинку порушує його права як власника будинку, зокрема, на отримання субсидії на оплату комунальних послуг.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити його позовні вимоги повністю, оскільки відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у належному йому будинку лише на період навчання в інституті, у будинок він не поселявся та у будинку не проживав, інколи лише приїздив у гості. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає йому отримати субсидію на оплату комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що позивач запропонував йому проживати у будинку та доглядати за ним, його дідусем, та бабусею, яка померла два роки тому, у зв`язку з чим він і поселився у будинок та йому було виділено кімнату на другому поверсі. Більше одного року він у належному позивачеві будинку дійсно не проживає, свої речі з будинку він забрав. З приводу перешкод у проживанні у будинку до суду він не звертався із сімейних причин.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 серпня 2005 року, виданим виконкомом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області.

Із довідки № 1152 від 09 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований із 21 травня 2013 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 , на житловій площі Тогана ОСОБА_3 .С.

Із акта обстеження житлово-побутових умов від 05 жовтня 2018 року, складеного депутатом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області Дацишиним М.М., видно, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та постійно проживає у належному йому на праві приватної власності житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований з 21 травня 2013 року його онук ОСОБА_2 , який у будинку не проживає.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні показали, що проживають вони по сусідству із позивачем ОСОБА_1 , якому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , у якому зареєстрований його онук, відповідач ОСОБА_2 , який тривалий час, більше одного року, у будинку не проживає та ніколи постійно там не проживав.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У ч. 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 у належному позивачу ОСОБА_1 на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, цього факту відповідач у судовому засіданні не заперечував, що також підтвердили допитані у суді свідки сусіди позивача, будь-яких поважних причин не проживання ОСОБА_2 у вказаному будинку відповідачем не наведено, доказів чинення йому позивачем перешкод у користуванні цим житловим будинком відповідач суду також не надав.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У ч. 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За змістом ч. 1 ст. 33 Конституції України, ч. 1 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Судом встановлено, що місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_2 на даний час є адреса: АДРЕСА_2 , куди він просив суд направляти йому судові повістки та документи.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 більше одного року без поважних причин не проживає у належному позивачу ОСОБА_1 на праві власності житловому будинку, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 128, 223, 259, 263 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.