ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/5924/18

провадження № 22-ц/4809/970/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи - Фортечний відділ державної виконавчої служби м.Кропивницького Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області, Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року у складі судді Варакіної Н.Б. і

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, що станом на 01.07.2018 становить 33255,99 грн, яка виникла на підставі виконавчого листа № 404/4968/15-ц від 03.12.2015, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда.

Позовна заява мотивована тим, що 19.09.2012 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 та разом проживали в найманій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 по квітень 2016 року.

З квітня 2016 року по травень 2017 року проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу між позивачем та відповідачем виникли непорозуміння, що стало приводом для звернення останньої до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 06.10.2015 з позивача нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Після ухвалення рішення позивач помирився з дружиною і вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, позивач постійно був працевлаштованим.

До 19 серпня 2016 року позивач працював майстром на ПАТ «Ельворті», а з 17 вересня 2016 року по 01 березня 2018 року працював в ТОВ «САВ-Дистрибьюшен» продавцем непродовольчих товарів магазину « Фокстрот ».

Матеріально позивач забезпечував родину, добровільно віддавав всі кошти відповідачці на утримання сім`ї, для придбання продуктів харчування, необхідних речей, для задоволення її потреб і неповнолітньої доньки, сплачував орендну плату за квартиру та комунальні платежі.

Крім того, матеріально допомагали батьки позивача, які надавали продукти харчування з власного господарства.

В червні 2017 року сторони винайняли інше житло, а саме квартиру по АДРЕСА_3 , де проживали до березня 2018 року, що підтверджується договором оренди від 01.06.2017 укладеного на ім`я ОСОБА_2

Зі слів дружини позивачу було відомо про існування рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання, але дружина до виконавчої служби з виконавчим листом не зверталась, оскільки він виконував обов`язки щодо належного утримання сім`ї.

Позивач вважає, що на утриманні родини витрачав значно більше коштів, ніж визначений судом розмір аліментів.

Про існування виконавчого провадження позивач дізнався в кінці березня 2018 року під час суперечки з дружиною.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження з`ясувалося, що відповідач, під час спільного проживання звернулася до виконавчої служби із заявою про примусове стягнення з аліментів.

Державним виконавцем Подільського ВДВС м.Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області 22 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 404/4968/15-ц від 03.12.2015, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда.

Докази на правлення позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Згодом виконавче провадження було направлено до Фортечного відділу ДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області.

Прийнявши виконавче провадження державний виконавець Фортечного відділу ДВС м. Кропивницького всупереч вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не вжила відповідно до ст. 10 Закону заходів щодо примусового виконання рішення.

В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості щодо виклику позивача з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, не проведено перевірку майнового стану у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження, що суперечить вимогам п. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Дізнавшись про існування виконавчого провадження, з квітня 2018 року позивач почав перераховувати кошти на рахунок відповідача на утримання дитини.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2015 на утримання доньки ОСОБА_3 , яка станом на 01.07.2018 становить 33255,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачу у період проживання з позивачем однією сім`єю було достеменно відомо, що аліменти на утримання дитини з останнього у примусовому порядку не стягувались.

Відповідач свідомо не наполягала на їх стягненні та використовувала зазначений факт для отримання допомоги як малозабезпеченій сім`ї, яка була набагато більшою за нараховані державним виконавцем аліменти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач знав про те, що Кіровським районним судом м. Кіровограда винесено рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, але добровільно його не виконував.

ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу того, що рішення суду виконувалось ним добровільно і що він в період з жовтня 2015 року по березень 2018 року надавав кошти на утримання доньки.

Відповідач зробила всі залежні від неї дії щодо захисту свого порушеного права, а саме: звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів; після набрання рішенням законної сили, отримала виконавчий лист з яким звернулася до органів ДВС; періодично зверталася до державного виконавця для отримання інформації щодо аліментів.

Незаконні або неправомірні дії державного виконавця не є підставою для звільнення позивача від заборгованості по аліментам.

Від представник позивача Білоконь А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу про залишення апеляційної скарги без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача адвокат Білоконь А.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2012 року проживали у зареєстрованому шлюбі однією сім`єю. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження.

Факт проживання однією родиною з 2012 року по березень 2018 року визнається як позивачем так і відповідачем.

У 2015 році між сторонами виникла суперечка та декілька тижнів вони разом не проживали.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на своє утримання та на утримання дитини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 06.10.2015 з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Позивач з 17.09.2015 до 19.08.2016 працював майстром на ПАТ «Ельворті» та отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою та копією трудової книжки.

З 17.09.2016 по 01.03.2018 року позивач працював в ТОВ «САВ-Дистрибьюшен» продавцем непродовольчих товарів магазину « Фокстрот » та отримував заробітну плату, що підтверджується довідкою та копією трудової книжки.

Подільським ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.09.2016 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 404/4968/15-ц, на виконання зазначеного рішення, на підставі заяви про примусове виконання рішення суду від 20.09.2016.

В матеріалах відсутні докази того, що ОСОБА_1 отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Державним виконавцем 30.09.2016 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату та доходи боржника, яка 03.10.2016 направлена ПАТ «Єльворті» та 12.10.2016 повернута державному виконавцеві в зв`язку із звільненням працівника.

Постановою Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.03.2017 виконавче провадження передано до Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького.

Постановою від 19.04.2017 державний виконавець Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького прийняв виконавче провадження про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини до виколнання.

Державним виконавцем 07.06.2017 зроблено запит до ПФУ про останнє місце роботи ОСОБА_1 , на що отримана відповідь, що у квітні 2017 року боржник отримує дохід у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн».

Згідно відповіді ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» на адвокатський запит, у період роботи в товаристві позивача, з 17.09.2016 по 01.03.2018, стягнення аліментів не проводились, оскільки відповідна постанова не надходила.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на 01.07.2018 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за аліментами в розмірі 33255,99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази в сукупності доводять факт, що заборгованість по аліментах утворилася не з вини позивача, а у зв`язку з іншою обставиною, що позбавила можливості позивача сплачувати аліменти.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Отже, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей.

Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що 19.09.2012 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 271.

05.08.2014 від шлюбу народилась донька ОСОБА_3 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда Кіровоградської області від 06.10.2015 з позивача на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Подільським ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.09.2016 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 404/4968/15-ц, на виконання зазначеного рішення, на підставі заяви ОСОБА_2 про примусове виконання рішення суду від 20.09.2016.

Державним виконавцем 30.09.2016 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату та доходи боржника, яка 03.10.2016 направлена ПАТ «Єльворті» та 12.10.2016 повернута державному виконавцеві в зв`язку із звільненням працівника.

Постановою Подільського ВДВС м.Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.03.2017 виконавче провадження передано до Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького.

Постановою від 19.04.2017 державний виконавець Фортечного відділу ДВС міста Кропивницького прийняв виконавче провадження про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини до провадження.

Державним виконавцем 07.06.2017 зроблено запит до ПФУ про останнє місце роботи ОСОБА_1 , на що отримана відповідь, що у квітні 2017 року боржник отримує дохід у ТОВ «САВ - Дістрибьюшн».

Згідно відповіді ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» у період роботи в товаристві позивача, з 17.09.2016 по 01.03.2018, стягнення з нього не проводились, оскільки відповідна постанова не надходила.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.07.2018 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за аліментами в розмірі 33255,99 грн.

Аналізуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок того, що постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату та доходи ОСОБА_1 , яка 03.10.2016 направлена ПАТ «Єльворті», 12.10.2016 повернута державному виконавцеві в зв`язку із його звільненням з роботи.

За новим місцем роботи ОСОБА_1 . в ТОВ «САВ - Дістрибьюшн» за період роботи в товаристві, з 17.09.2016 по 01.03.2018, стягнення з нього не проводились, оскільки відповідна постанова до товариства не надходила.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 22.01.2019 задоволена скарга ОСОБА_1 на дії Фортечного відділу ДВС м.Кропивницького та визнано, що державний виконавець під час виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання дитини не переконався в отриманні боржником постанови про відкриття провадження, не здійснив перевірку майнового стану, місця реєстрації та встановивши місце роботи не виніс постанову та не направив постанову про звернення стягнення на заробітну плату, не вжив заходів, відповідно до ст.10 Закону щодо примусового виконання рішення суду.

Отже, судовим рішенням встановлено факт бездіяльності державного виконавця при примусовому виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1

Однак, вказаний факт відповідно до приписів ч.2 ст.197 СК України не є тією обставиною, що має істотне значення, тобто не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами.

Суд першої інстанції не врахував інтересів малолітньої дитини, що аліменти, які заборгував ОСОБА_1 , повинні бути спрямовані саме на утримання дитини, що дитина має право на забезпечення батьками рівня, достатнього для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Факт спільного проживання сторін після рішення суду про стягнення аліментів, не є підставою для звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами, оскільки належними та допустими доказами не підтверджено, що позивач виконував рішення суду та надавав кошти на утримання дитини або самостійно утримував дитину.

Також, не є підставою і звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами отримання відповідачем соціальної допомоги, оскільки факт отримання такої допомоги не може бути підставою для звільнення боржника від заборгованості за аліментами.

Оскільки позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами, позовні вимоги задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п.п.2,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 1057 грн 21 коп судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057 грн 21 коп судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий суддя С .І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко