Справа № 466/3761/17 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/1857/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

в травні 2017 року ПАТ «СК «Універсальна» звернулася з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 08.09.2014 року, у м. Львові, на перехресті вул. Любінська-Виговського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали пошкодження Постановою Шевченківського районного суду м. Львова 30.09.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП автомобіль марки «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 3014/215/020180 від 08.07.2014 року, у зв`язку з чим потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про виплату потерпілому на підставі звіту експерта №1328/14 та страхового акту № 9187/1 страхового відшкодування в сумі 26 742 грн.18 коп. Вважає, що за положенням ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, перейшло право вимоги до особи, відповідальні за заподіяні збитки, тобто, до винуватця ДТП - ОСОБА_1 З вказаних підстав просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 742 грн.18 коп.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ «СК» Універсальна» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 742 грн. 18 коп. та сплачені судові витрати 1600 грн., а всього 28 342 грн. 18 коп.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat Variant» зареєстрований на території Естонії з видачею естонської міжнародної «Зеленої карти» серія НОМЕР_3 з терміном дії до 28.08.2015 року, а тому відповідно до ст.ст. 40,41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантом відшкодування шкоди по сертифікату «Зелена карта» виступає Моторне (транспортне) страхове бюро України, до якого і повинна звернутися страхова компанія. Вказує, що після ДТП автомобіль марки «Volkswagen Passat Variant» відчужив разом з усіма документами, в тому числі й іноземний сертифікат «Зелена карта», а тому він позбавлений можливості надати оригінал цього страхового свідоцтва в судове засідання. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги повідомлення МТСБ України про відсутність у нього сертифікату страхування «Зелена карта», оскільки наявність такого підтверджується іншими матеріалами справи. Звертає увагу на те, що позивачем на надано жодних доказів про те, що внаслідок виплаченого ОСОБА_3 відшкодування автомобіль ОСОБА_2 було відремонтовано і в нього відсутні претензії, як до ОСОБА_3 , так до страховика. Крім того, апелянт посилається на порушення судом правил територіальної підсудності, оскільки вважає, що справа повинна була розглядатись Яворівським районним судом Львівської області, тобто, за його місцем реєстрації. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав міжнародного страхового сертифікату «Зелена карта», виданого на транспортний засіб марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 , а відтак ПАТ «СК «Універсальна»», як до страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, вправі звернутися з позовними вимогами саме до ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, а не МТСБУ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 08.09.2014 року, у м. Львові на перехресті вул. Любінська - Виговського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Peugeot» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (триста сорок гривень) в дохід держави. Судом встановлено, що 08.09.2014 року близько 11:40 год. гр. ОСОБА_1 в м. Львові по вул. Виговського - Любінська, керуючи транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN PASSAT VARIANT» д.н.з. НОМЕР_2 , під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «PEUGEOT 206» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , порушивши вимоги п. 10.1 ПДР України, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч.4, ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з звітом №1328/14 про оцінку автомобіля марки PEUGEOT 206 SEDAN 1,4 Е д.н.з. НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 27 242 грн. 92 коп.

Судом також встановлено, що на момент ДТП автомобіль «PEUGEOT 206» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 3014/215/020180 від 08.07.2014 року.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2017 року, ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «СК «Універсальна»» із заявою про виплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №3014/215/020180 від 08.07.2014 року, страхове відшкодування просив виплатити шляхом перерахування на рахунок СТО.

На підставі вказаної заяви, ПАТ «СК «Універсальна»» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату, на підставі звіту експерта №1328/14 та страхового акту № 9187/1, страхового відшкодування в сумі 26 742,18 грн. Страхове відшкодування визначалось з вирахуванням франшизи, встановленої договором, у розмірі 475 грн. Грошові кошти були перераховані, згідно заяви страхувальника, на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 66358 від 06.10.2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, ПАТ «СК «Універсальна»» повністю виконала покладені на неї зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій від ДТП особі.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що на території України діють внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договори міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.10.3 ст.10 цього Закону, договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом «Зелена картка», що визнається і діє в цих країнах.

Під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності (п.10.4 ст.10 Закону).

Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 40 цього Закону визначено, що МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди:

на території країн членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами зареєстрованих в Україні транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків членів МТСБУ;

на території України, заподіяної водіями-нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені випадки відшкодування потерпілому шкоди (регламентні виплати), яке здійснюється за рахунок централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Так, зокрема, відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 цього Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п.п. «а» п.41.2 ст.41 Закону, за рахунок коштів фонду страхових гарантій МТСБУ відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика забезпеченого транспортного засобу повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішнім договором страхування).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 стверджує те, що на момент ДТП він керував автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 на Естонській реєстрації, його автомобіль був забезпечений, а його відповідальність застрахована з видачею Естонської міжнародної «Зеленої картки» EST/L/НОМЕР_4.

В той же час з листа МТСБУ № 8/3-3/7110 від 12.03.2015 року вбачається, що на адресу бюро надійшло повідомлення Естонського бюро про відсутність страхового покриття на дату ДТП 08.09.2014 року на вищевказаний транспортний засіб.

Доказів наявності у ОСОБА_1 міжнародного страхового сертифікату «Зелена карта» матеріали справи не містять, твердження ОСОБА_1 про те, що його автомобіль був забезпечений, а його відповідальність застрахована з видачею Естонської міжнародної «Зеленої картки» EST/L/НОМЕР_4, є голослівними, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у Відомості № 9434073 про дорожньо - транспортну пригоду, яка мала місце 08.09.2014 року, міститься посилання на іноземний сертифікат «Зелена картка» серії EST/L/НОМЕР_4 з терміном дії до 28.08.2015 року, з врахуванням листа МТСБУ від 12.03.2015 року, не є беззаперечним і безспірним доказом тверджень відповідача про її наявність і що така дійсно видавалася на автомобіль марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 на ОСОБА_5 реєстрації.

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку про те, що в МТСБУ відсутні правові підстави для здійснення регламентної виплати за рахунок фонду страхових гарантій, у зв`язку з ненаданням відповідачем міжнародного страхового сертифікату «Зелена карта» на транспортний засіб марки «Volkswagen» д.н.з НОМЕР_2 .

З врахуванням положень ст. 378 ЦПК України, доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності, не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки відповідач при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи, і в документах, долучених відповідачем до матеріалів справи, зазначена його адреса АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена ОСОБА_1 і в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При вирішенні справи суд першої інстанцій правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11.06.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.