Справа № 310/3590/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 червня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини до району проведення операції об`єднаних сил на непідконтрольну Україні територію без згоди батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини до району проведення операції об`єднаних сил на непідконтрольну Україні територію без згоди батька, мотивуючи свої вимоги наступним. З 28 липня 2007 року по 10 вересня 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. З часу припинення спільного проживання відповідач участі у вихованні дитини не приймає, з нею не спілкується, ухиляється від сплати аліментів., з 26 травня 2011 року знаходиться у розшуку. Позивачка з дочкою проживала в м. Донецьку, на даний час вона мешкає в м . Києві , а дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в м. Торезі Донецької області. Міста Донецьк та Торез визнані тимчасово окупованою територією. ОСОБА_1 планує після закінчення навчального року перевезти дочку в м. Київ, після чого періодично їздити в м. Донецьк з метою перевезення особистих речей, доглядом за квартирою та в м. Торез Донецької області для відвідування своєї матері. Дитину в м. Києві залишити немає із ким, тому дитина буде їздити разом із позивачкою. Крім того, дочка ОСОБА_1 сильно любить свою бабу і їй потрібне спілкування з нею. Місце знаходження відповідача позивачці не відомо, тому вона не може отримати від нього згоду на вивезення дитини та виїзд до району проведення ООС на непідконтрольну Україні територію. Зазначила, що поїздки дочки разом із матір`ю в м. Донецьк та в м. Торез Донецької області відповідатиме найкращим інтересам дитини та жодним чином не позбавить батька можливості брати участь у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 до району проведення операції об`єднаних сил на непідконтрольну Україні територію через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на сайті суду, причини неявки суду не повідомив, відзив та заперечень проти позову не надав.

Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Позивачка перебувала із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 10 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 19 лютого 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку.

Згідно із довідкою № 3008- від 18 квітня 2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, місце проживання ОСОБА_5 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 11 травня 2019 року) на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2003 року є власницею квартири АДРЕСА_4 .

Із довідки відділу Державної виконавчої служби Торезького міського управління юстиції вбачається, що стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 листопада 2011 року по 30 квітня 2012 року не можливо внаслідок ухилення боржника від їх сплати. Боржник ОСОБА_2 знаходиться у розшуку з 26 травня 2011 року.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч.ч. 1, 3 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до з ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини.

Ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання держаного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Крім того, згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно з пунктом 5.1.1 «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57.

Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України" або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Тобто виїзд з неконтрольованої території на територію України не вимагає дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України.

В той же час, згідно із змісту цих спеціальних норм ЦК України та вищевказаного Закону вбачається, що дитина має право на виїзд при наявності дозволу на виїзд одного з батьків. Тобто ці норми не передбачають ніякі обмеження ні у часі (періоді), ні у кількості країн. Поряд з цим, в пункті 4 Правил перетинання держаного кордону громадянами України зазначається про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта, проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Отже, для отримання позитивного рішення в суді стороні необхідно довести ті обставини, що виїзд дитини за кордон буде відповідати їхнім інтересам і надання дозволу сприятиме реалізації прав дітей. Доказами у даній справі є документи, що підтверджують наявність місця проживання, навчання для дитини.

Обов`язковим є зазначення періоду, на який надається дозвіл, а також визначення країн, для виїзду до яких дозвіл надається.

Оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Таким чином, надання дозволу для виїзду на тимчасово неконтрольовану територію України дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_2 не є дозволом на перетинання кордону дитиною, а лише дає таку можливість за згоди батьків або за рішенням суду.

Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини на тимчасово окуповану територію, а також беручи до уваги той факт, що її вимоги зводяться на отримання дозволу на виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України за місцем її проживання в м . Донецьк Донецької області та за місцем проживання рідної баби в м. Торез Донецької області, тобто лише на територію, яка тимчасово неконтрольована владою, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово неконтрольовану територію без згоди батька.

Керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 155 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 13, 18, 141, 259, 263-265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини до району проведення операції об`єднаних сил на непідконтрольну Україні територію без згоди батька задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до району проведення операції об`єднаних сил на непідконтрольну Україні територію через лінію зіткнення у межах Донецької області та у зворотному напрямку у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_6 ) без згоди батька ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 ) з дня набрання рішенням законної сили строком до досягнення дитиною 16-річного віку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Вірченко