Справа №483/2426/18
Провадження №22-ц/812/1214/19 Головуючий суду першої інстанції - Чаус Л.В.
Категорія 46 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі представника позивача - ОСОБА_9.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2019 року, ухвалене о 14 год.54 хв. під головуванням судді Чаус Л.В. в приміщенні суду в м.Очаків Миколаївської області, повний текст якого складено 13 травня 2019 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Очаківської міської ради Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2018 року ОСОБА_2 подала до відповідачів вищезазначений позов, який в подальшому уточнювала та обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому фактично проживає тільки вона та її чоловік ОСОБА_5 .

У вищезазначеному житлі також зареєстровано місце проживання її доньок: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та онука ОСОБА_3 , які вже більше одного року в ньому не проживають.

Зокрема, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 переїхала проживати у м.Київ, де працевлаштувалася у дошкільному навчальному закладі.

Місце перебування ОСОБА_4 позивачу не відомо.

Позивач вказувала на те, що наявність реєстрації місця проживання відповідачів, які не мешкають у вищезазначеному будинку більше одного року, позбавляє її права вільно розпоряджатися належним їй майном та отримати державну соціальну допомогу.

Посилаючись на положення ч.2 ст.405 ЦК України, ОСОБА_2 просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , вказувала на його безпідставність, посилаючись на те, що перебування у місті Києві її та сина обумовлено тим, що вона, починаючи з 2016 року навчається у Національному педагогічному університеті ім.Драгоманова на заочній формі навчання, а син потребує тривалого лікування у медичних закладах м.Києва, що є поважними причинами їх відсутності за зареєстрованим місцем проживання. В свою чергу необхідність її працевлаштування до дошкільного навчального закладу у м.Києві була обумовлена метою необхідності оплати медичного лікування сина.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнано такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням, відмовлено.

З ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто судові витрати по 234,93 грн. з кожної.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не проживають у вказаному житловому будинку більше одного року без поважних причин, а тому втратили право користування спірним будинком. Посилання ОСОБА_1 на необхідність навчання у м.Києві, на думку суду першої інстанції не є поважною причиною, оскільки відповідач навчається за заочною формою навчання, що не потребує постійного перебування у вказаному навчальному закладі. Необхідність постійного лікування ОСОБА_3 у медичних закладах саме м.Києва не підтверджена належними доказами.

Що ж стосується вимог про втрату права користування будинком ОСОБА_3 , то суд першої інстанції вважав їх безпідставними, тому що з моменту реєстрації вказаного відповідача у будинку до дати подання позову до суду не сплинув один рік.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим будинком та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушення ч.4 ст.29 ЦК України позбавив її права проживати разом з дитиною у спірному будинку. Син залишився зареєстрованим у будинку, а її було визнано такою, що втратила право проживання, що є незаконним. Крім того, відповідачем наголошено на тому, що вона має поважні причини непроживання у будинку: заочне навчання в інституті, розташованому у м.Києві, та необхідність лікування сина у медичних закладах вказаного міста.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частина 2 статті 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 липня 2010 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Будинок є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , 1982 р.н., з 14 лютого 2002 року (донька позивача), ОСОБА_3 , 2011 р.н., з 07 грудня 2018 року (онук) та ОСОБА_4 , 1987 р.н., з 08 липня 2003 року (донька позивача) (а.с.10-13, 35-37, 83).

11 грудня 2018 року депутатом та секретарем Очаківської міської ради за участі сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт про підтвердження факту не проживання у будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з липня 2017 року, а ОСОБА_4 з жовтня 2017 року (а.с.21).

29 жовтня 2018 року було складено аналогічний акт про не проживання відповідачів у будинку з 2014 року, зокрема ОСОБА_1 у зв`язку з працевлаштуванням і проживанням у м.Києві (а.с.78).

Згідно з висновком виконавчого комітету Очаківської міської ради Миколаївської області від 26.02.2019 р., орган опіки та піклування залишив вирішення спору щодо прав малолітнього на розсуд суду за наявними в матеріалах справи доказами (а.с.147-148).

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , довідки Дошкільного навчального закладу №437 м.Києва, інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.04.2019 р., починаючи з 01 березня 2017 року по березень 2019 року ОСОБА_1 працювала у Дошкільному навчальному закладі №437 м.Києва на посаді вихователя (а.с.22, 82, 172-173).

Станом на 14 листопада 2018 року ОСОБА_1 була студенткою-заочником 3 курсу факультету педагогіки і психології Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова (а.с.79).

Згідно з медичною документацією, яка наявна в матеріалах справи, син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 періодично, починаючи з квітня 2015 року по лютий 2019 року, перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у медичних закладах м.Києва з діагнозом «симптоматична епілепсія» (а.с.86-94, 127-136).

Досліджені судом докази у сукупності свідчать, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у спірному будинку з березня 2017 року з власної ініціативи. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод у користуванні майном з боку позивача, нею надано не було.

Посилання її на те, що вона не проживає більше року у будинку з поважних причин, якими є навчання на заочній формі у м.Києві та необхідність лікування сина у цьому місті, є непереконливими, оскільки заочна форма навчання не передбачає необхідність постійного перебування за місцем розташування учбового закладу, а необхідність лікування сина саме у лікарнях м.Києва не підтверджена належними доказами.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним будинком.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

В іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядалося, оскільки не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 липня 2019 року.