Провадження № 2/638/364/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І. О.,

за участю секретарів судового засідання Самогньозд О.І., Мунтяну І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгзбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , яка діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - служба у справах дітей Дзержинського району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення,

УСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року до Дзержинського районного суду м. Харкова позивач звернувся із позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , яка діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження, третя особа - служба у справах дітей Дзержинського району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про виселення. В подальшому, 19.03.2014 року позовна заява була уточнена і в цій редакції позовної заяви вимоги були пред`явлені до всіх відповідачів.

В обгрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 07.08.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 18/08-2, за умовами якого позичальнику був наданий кредит в розмірі 75 000,00 доларів США з кінцевим терміном погашення до 06.02.2019 року з відсотковою ставкою 13,8 % на залишок заборгованості за кредитом. Крім того, 07.02.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 18/08-2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5903, згідно з умовами якого в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитом, ОСОБА_5 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2004 року, посвідченого Науменко О.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 327.

Боржник ОСОБА_5 свої зобов`язання перед банком не виконала, що призвело до звернення банку до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості та виселення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки. Так, в результаті розгляду справи, Дзержинським районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення у справі № 2011/8554/2012 від 26.06.2012 року позовну заяву банку було задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в розмірі 72 980,56 доларів США та 77 024,28 гривень пені, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із вказаної квартири. Рішенням Харківського апеляційного суду від 05.02.2014 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року в частині виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 із спірної квартири скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В подальшому, в процесі виконання рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, банку стало відомо, що у квартирі крім ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживають ОСОБА_1 , разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 , 2007 року народження та ОСОБА_3 , разом з неповнолітньою ОСОБА_4 , 2004 року народження. А тому банк направив вимоги про виселення, які відповідачі отримали 07.10.2013 року та після спливу 30-денного строку з дня отримання вимоги про виселення, звернувся до суду із цим позовом.

17 грудня 2015 року представник відповідачів Гринишин Є.В., який діє на підставі довіреності, подав клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження. Ухвалою суду від 17 грудня 2015 року клопотання задоволено, провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження, закрито на підставі пункту другого частини першої статті 204 ЦПК України у зв`язку з тим, що між тими ж сторонами з того самого предмету і з тих самих підстав вже ухвалювалось судове рішення. Так, згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 року у справі № 638/11582/14-ц було відмовлено в задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження, про виселення. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13.10.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2004 року народження , про виселення було відмовлено у зв`язку з його безпідставністю.

25 січня 2016 року представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ., який діє на підставі довіреності, подав клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі пункту другого частини першої статті 205 ЦПК України у зв`язку з тим, що вже є таке, що набрало законної сили рішення суду між тими самими сторонами з того самого предмету і з тих самих підстав. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року вказане клопотання задоволено , закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що набрало законної сили заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2011/8554/2012 від 26.06.2012 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення.

Не погодившись із ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Бережна Є.В. подала апеляційну скаргу. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.05.2016 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» було задоволено, ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2016 року було скасовано, а справу направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження слухання.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача за довіреністю Невечеров Д.В. позовну заяву підтримував та просив задовольнити. В обґрунтування підстав для задоволення позову зазначив, що у зв`язку з добровільним невиконанням відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протягом 30-денного строку з дня отримання вимог про виселення, яку останні отримали 07.10.2013 року, банк звернувся до суду із цим позовом. Зазначив, що направлено було саме вимоги про виселення, а не інший документ, хоча зауважив, що йому не відомо чи є докази направлення відповідачам саме вимог про виселення , чи існують описи вкладень поштових відправлень. Вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх жильців.

Представник відповідача Сорокіна ОСОБА_8 за довіреністю адвокат Гринишин Є.В. проти задоволення позову заперечував. Свої доводи мотивує тим, що предмет іпотеки- квартира не була куплена за рахунок кредиту, а тому підлягає застосуванню положення частин першої та другої статті 109 ЖК УРСР, а саме в рішенні суду та в позовній заяві має бути зазначено інше постійне житлове приміщення, куди слід виселити відповідачів. Позовна заява же такого положення не містить, а тому, на його думку, позов безпідставний. Крім того зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази направлення саме вимоги про виселення на адресу його довірителя , як це стверджував представник позивача, оскільки до матеріалів справи не долучено описів вкладення та чеків (видаткових накладних, квитанцій, тощо) поштового відділення, яким здійснювалось оформлення вказаних відправлень. Стверджував, що вимог про виселення відповідачі не отримували.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не прибула, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Дзержинського району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не прибув, надано письмову заяву, в якій просять ухвалити рішення в інтересах дитини та розглянути справу у відсутність представника.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування свої вимог та заперечень, вивчивши матеріали справи у сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судовим розглядом справи встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Науменко О.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 327, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки № 18/08-2, що був посвідчений 07.08.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5903.

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виселення. Просив виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявленого позову позивач зазначав, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2011/8554/2012 від 26.06.2012 року, скасованим частково із відмовою в задоволенні частини позову, рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 року було задоволено позовні вимоги банку та стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 18/08-2 від 07.08.2008 року в розмірі 72 980,56 доларів США та 77 024,28 гривень пені, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , в частині вимог про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири відмовлено.

Після набрання рішенням суду законної сили, були видані виконавчі листи, які звернуто до виконання. В процесі виконання позивач дізнався про порушення його прав і звернувся до відповідачів із вимогами, які останні отримали 07 жовтня 2013 року з вимогою протягом 30-денного строку з дня їх отримання добровільно виселитись з предмету іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки згідно даних іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 109 Житлового кодексу України - виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Згідно з частиною другою статті 109 ЖК України - громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до частини третьої цієї статті- звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» - після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вимога про виселення, як підстава для виселення із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, надсилається тільки в разі, якщо звернення стягнення відбулось в позасудовому порядку, а тому суд погоджується із твердженнями представника позивача щодо того, що надсилання такої вимоги та дотримання порядку, передбаченого частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою статті 109 Житлового кодексу УРСР, в даному випадку не є необхідним, оскільки на предмет іпотеки було звернуто стягнення у судовому порядку. Тобто твердження представника відповідача щодо того, що відповідачі не отримували вимогу, передбачену вищевказаними статтями не ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 є власником спірної квартири на підставі від 06.10.2004 року, посвідченого Науменко О.М., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 327. В подальшому, 07.08.2008 року між нею та ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено договір іпотеки № 18/08-2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чепа М.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5903 та передано в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 18/08-2 від 07.08.2008 року вказану квартиру АДРЕСА_1 . З аналізу договору іпотеки вбачається, що квартира не була куплена за рахунок кредитних коштів, як це невірно трактує позивач, а тому суд погоджується із твердженнями представника відповідача ОСОБА_5 щодо того, що відповідачі не можуть бути виселені із житла без надання іншого постійного житлового приміщення, як це передбачено статтею 109 Житлового кодексу України, так як квартира не була куплена за рахунок отриманого у банку кредиту.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки,надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення(частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).Саме такий правовий висновок надано Верховним Судом України при розгляді цивільної справи № 6-39цс15 від 18.03.2015 року. Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного суду України від 11 листопада 2015 року справа № 1630цс15, від 25 листопада 2015 року справа № 6-1061цс15 та від 30 вересня 2015 року № 6-1892цс15.

Оскільки позивач просить виселити відповідачів із предмету іпотеки без надання іншого житлового приміщення , не зазначає в позові інше постійне житлове приміщення, куди слід виселити позивача, за вказаних вище обставин, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовну як такого, що є безпідставним.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України на користь позивача не належить стягувати понесені судові витрати по оплаті судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,12,13,76-81,141,259,263,264,265 ЦПК України, ст.. 109 ЖК України, ст.. 40 Закону України "Про іпотеку", суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про виселення , залишити без задоволення.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії судового рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після спливу вказаного строку на його оскарження.

Суддя : І.О.Грищенко