Справа № 200/8759/18
Провадження № 2з/200/97/19
У Х В А Л А

20 червня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Гургули В.С.

розглянувши у підготовчого судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», ОСОБА_2 про визнання недійсним договір іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2018 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», ОСОБА_2 про визнання недійсним договір іпотеки.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01 листопада 2018 року.

19 червня 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення №10А, виставкової зали одноповерхове, розташоване на 1-му поверсі 2-поверхового житлового будинку літ. А-2, загальною площею 89,5 кв.м., ганок а13 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01) та нежитлове офісне приміщення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на 1-му поверсі 2-поверхового, житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 49,4 кв.м., ганок а14 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01), та заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаного нерухомого майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначає, що право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна належало йому на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення. р.№. 997 та р.№ НОМЕР_1 , посвідчені приватним нотаріусом Бондаренко Р.О. 21.06.2016р.17 січня 2019 року, до зазначених вище приміщень приїхали незнайомі люди та почали вимагати від орендарів, які знаходились в цих приміщеннях, їх звільнити, посилаючись на те, що вони є представниками банку АТ «Банк «Кредит Дніпро», який (банк) є власником цих приміщень на підставі рішення про державну реєстрацію від 06.11.2018р. за договором іпотеки №230811-І від 25.08.2011р. Далі, звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що 06.11.2018 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., в незаконний спосіб без відповідного повідомлення та згоди власника цього майна проводить реєстрацію зазначених вище нежитлових приміщень №1 та №10А АДРЕСА_5 м АДРЕСА_1 на АТ «Банк «Кредит Дніпро». За наявною інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності вказаний договір іпотеки №230811-І від 25.08.2011р він не передавав своє майно в іпотеку, не виступав майновим поручителем та не укладав жодного договору про задоволення вимог іпотекодержателя з АТ «Банк «Кредит Дніпро». Крім того, ОСОБА_1 він не отримував жодного письмового повідомлення чи вимоги від АТ «Банк «Кредит Дніпро» про те, що останній бажає звернути стягнення на предмет іпотеки, як це вимагає Закон України «Про іпотеку». На сьогодні до ОСОБА_1 був пред`явлений і розглядається позов від АТ «Банк Кредит Дніпро» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що перебуває в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпро (суддя Женеску Е.В., цивільна справа № 200/20360/16ц). Маючи зазначені вимоги, він заявив зустрічні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним і цей спір теж перебуває в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпро (суддя Женеску Е.В., цивільна справа №200/8759/18), мотивуючі свою правову позицію правовими висновками Верховного Суду щодо правової природи іпотечного застереження, тощо.

Таким чином банк, звернув стягнення на майно ОСОБА_1 при наявності судових спорів між ними, використовуючи ситуацію коли сам зняв арешт із вищевказаного майна, що був накладений в рамках однієї із вищевказаних справ.

Також зазначає що вжиття заходів забезпечення позову про які він просить в заяві не нашкодить відповідачу, вказані заходи дозволять розглянути у звичайному порядку вищевказані судові справи і зберегти спірне нерухоме майно від безпідставних переходів права власності.

Суд, вивчивши матеріали справи, зважаючи на обставини справи прийшов до наступного висновку.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1ст.150ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом, перелік яких не є вичерпним.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так, судом встановлено, що предметом спору є визнання недійсним договору іпотеки, за яким банк в позасудовому порядку звернув стягнення на нерухоме майно, право власності на яке належало позивачу на підставі договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення. р.№. 997 та р.№ НОМЕР_1 , що були посвідчені приватним нотаріусом Бондаренко Р.О. 21.06.2016р.Вказані об`єкти нерухомого майна можуть бути відчужені Банком на користь третіх осіб з набуттям такими особами чи особою статусу добросовісного набувача, що призведе до уникнення в подальшому можливості витребування такого майна. Вищезазначені обставини дають підстави вважати, що зазначене нерухоме майно може бути відчужено знов, що призведе до безпідставного порушення прав Позивача і може зробити неможливим їх захист.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень, зазначених в п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про судову практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

При цьому, суд наголошує, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153,154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , виставкової АДРЕСА_6 на 1-му поверсі 2-поверхового житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 89,5 кв.м., ганок а13 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01)

Накласти арешт на нежитлове офісне приміщення АДРЕСА_2 на АДРЕСА_7 , АДРЕСА_4 площею 49,4 кв.м., ганок а14 АДРЕСА_5 АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01).

Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаного нерухомого майна, щодо нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , виставкової зали одноповерхове, розташоване на 1-му поверсі 2-поверхового житлового будинку літ. АДРЕСА_4 , загальною площею 89,5 кв.м., ганок а13 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01).

Заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вищевказаного нерухомого майна, щодо нежитлового офісного приміщення АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на 1-му АДРЕСА_8 2-поверхового, житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею 49,4 кв.м., ганок а14 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер №01).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення не залежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також подальшому розгляду справи.

Пунктом 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску