Справа № 303/3910/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Балаж Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року, повний текст складено 16.11.2018, ухвалене суддею Довжанином В.Ю.,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банку «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк», ЗАТ КБ «ПриватБанк», АТ КБ «Приватбанк», банк) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 9 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 і ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № МКАОGA00000197 на 7 000 доларів США.

13.10.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, де іпотекодавець ОСОБА_4 передала в іпотеку банку своє нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 103,2 кв.м, житловою площею 60,1 кв.м з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 (пункт 7 договору іпотеки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла іпотекодавець ОСОБА_4 Він, як син останньої, 23.05.2018 звернувся до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті своє матері, де і довідався, що право власності на спадкове майно, а саме зазначене іпотечне нерухоме майно, вже зареєстроване за іпокодержателем ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення приватного нотаріуса Свалявського РНО Дядюші О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 36809022 від 29.08.2017.

Посилався на те, що наданий в іпотеку під валютний кредит цей житловий будинок був меншим за розмір у 250 кв.м, слугував постійним і єдиним місцем проживання іпотекодавця його померлої матері ОСОБА_4 , а тому нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», яким встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки.

Також зазначав, що вже є рішення місцевих і апеляційних суддів, які набрали законної сили, якими банку було відмовлено про звернення стягнення на предмет іпотеки цього житлового будинку. До того ж на час прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення, справа банку до ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу перебувала на розгляді Апеляційного суду Закарпатської області і, як наслідок, 4 жовтня 2017 року судом апеляційної інстанції рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01.11.2016 залишено без змін.

Звертав увагу і на те, що іпотекодавець ОСОБА_4 не отримувала від іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином і у строки установлені законодавством жодної письмової вимоги про усунення порушень договору в період, що передував прийняттю нотаріусом оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, просив рішення приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу Дядюші О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 36809022 від 29 серпня 2017 року про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 22067472, скасувати, а також вирішити питання про понесені по справі судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.11.2018 позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу Дядюші О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 36809022 від 29 серпня 2017 року про реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 22067472. Питання про судові витрати суд не вирішував.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати зазначене рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити повністю через порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права з одночасним вирішенням питання про понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Скарга мотивована тим, що позов подано особою чиї права й інтереси не порушені, судом не залучено в якості співвідповідача до справи безпосередньо нотаріуса Дядюшу О . О . Водночас ОСОБА_4 не оскаржувала прийняте нотаріусом рішення нотаріуса, а на момент відкриття спадщини, спірний будинок їй не належав, а тому до ОСОБА_1 у порядку спадкування і не могли переходи будь-які права на цей будинок.

Також посилався банк у скарзі і на те, що мораторій не звільняє від взятих на себе ОСОБА_4 зобов`язань та нотаріусом було дотримано вимоги законодавства, зокрема щодо належного попередження іпотекодавця ОСОБА_4 07.02.2013 і 04.03.2014 про наявність боргу, про порушення умов за вказаними вище кредитним і іпотечним договорами і можливість звернення стягнення на це майно в позасудовому порядку, а тому нотаріусом Дядуш О.О. було дотримано порядок звернення стягнення на це іпотечне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін унаслідок її безпідставності та необґрунтованості.

У судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Гриниха Т.Ю. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити з підстав наведених у ній, а рішення місцевого суду скасувати з одночасною відмовою у позові.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила у засіданні апеляційної інстанції скаргу АТ КБ «Приватбанк» відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд визнає, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд установив, що 9 жовтня 2006 року між ОСОБА_3 і ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір № МКАОGA00000197, відповідно до якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті у розмірі 7 000 доларів США у порядку і на умовах, визначеним цим договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 13.10.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку банку передано житловий будинок загальною площею 103,2 кв.м, житловою площею 60,1 кв.м з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 (пункт 7 договору іпотеки). Водночас пункт 27 цього договору іпотеки передбачав, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпокодержателя може бути задоволено у позасудовому порядку згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпокотержателю всі необхідні права на власний розсуд.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 52029534 від 23 травня 2018 року.

Матеріалами справи установлено, що позивач прийняв спадщину після смерті свої матері ОСОБА_4 шляхом подачі до нотаріуса відповідної заяви про прийняття спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом № 12 від 23 травня 2018 року, оскільки відповідно до вимог Книги 6 «Спадкове право» ЦК України, така належить йому з часу її відкриття.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 125447372 від 28 травня 2018 року, приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Дядюша О.О. зареєстровано право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на домоволодіння АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 22067472) на підставі рішення приватного нотаріуса Свалявського РНО Дядюша О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №36809022 від 29 серпня 2017 року на підставі дублікату договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М., виданого 14 грудня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №1361.

Приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» установлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також уважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Установлений законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії згаданого закону про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, є настання правового наслідку.

У цій справі відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна, чим фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на установлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» тимчасову заборону на примусове стягнення іпотечного майна.

Апеляційний суд констатує, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» є право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, за умови дотримання порядку реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, оскільки відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком. Згідно з пунктом 61 цього Порядку для набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що для прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення слугували лише повідомлення банку від 07.02.2013 і 04.03.2014 №30.1.0/2-073, що також стверджується відповідями Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, які вже були предметом розгляду судами першої і другої інстанцій, якими були ухвалені судові рішення, що набрали законної сили, а саме: рішення Мукачівського міськрайоного суду від 29.09.2014, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.01.2015 у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, яким у задоволенні позову банку відмовлено, та рішення Мукачівського міськрайонного суду від 01.11.2016, залишене також без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 4.10.2017 (після прийняття нотаріусом оскаржуваного рішення) за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, яким також у задоволенні позову банку відмолено.

Усупереч вимогам чинного законодавства, нотаріус перед ухваленням рішення не пересвідчився про направлення відповідної вимоги банком, зокрема іпотекодавцю у 2017 році, а взяв до уваги такі направлення за 2013-2014 роки, які вже були предметом судового дослідження.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апелянта про те, що позов подано неналежною особою, оскільки ні померла його матір ОСОБА_4 не знала про перереєстрацію іпотечного майна, ані він до часу звернення до нотаріуса про прийняття спадщини.

Помилковим є і доводи апелянта АТ КБ «Приватбанк», що суд не залучив до участі у справі, як співвідповідача приватного нотаріуса Дядюш О.О., оскільки згідно з листа Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 14.06.2018 № 4511/05-14/18/1965 така припинила приватну нотаріальну діяльність.

Вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище позивач довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами свої позовні вимоги, а натомість банк цього не спростував і фактично здійснив примусове стягнення іпотечного майна без згоди власника, а тому апеляційний суд доходить переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Отож, колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :