Справа № 142/562/18
Провадження № 22-ц/801/1237/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гринишина А. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «ВИД» на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Гринишиної С.І. в смт Піщанка Вінницької області, зі складенням його повного тексту 01 квітня 2019 року,

у справі № 142/562/18 за позовом ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства «ВИД» про визнання договору оренди землі недійсним,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Селянського фермерського господарства «ВИД» (далі СФГ «ВИД») про визнання договору оренди землі недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки площею 2,1794 га, що знаходиться на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області.

Відповідно до договору оренди землі від 15 березня 2005 року, вказана земельна ділянка перебувала в оренді у відповідача. Строк дії договору спливав у квітні 2015 року, згоди на його поновлення позивач не надавала.

На початку весни 2015 року від односельців вона дізналась, що голова СФГ «ВИД» ОСОБА_2 продав господарство, але перед цим без відома і згоди орендодавців переоформив діючі договори оренди землі на значні строки на 20 років і більше.

В 2016 році їй стало відомо від слідчого поліції, що між нею та СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_2 17 грудня 2010 року був укладений договір оренди земельної ділянки на 20 років. Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Піщанському районі, про що у Державному реєстрі земель 28 жовтня 2011 року вчинено запис за номером 01631.

Оскільки 17 грудня 2010 року договір оренди землі з СФГ «ВИД» ОСОБА_1 не укладала, особисто його не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала в установленому законом порядку, тому просила суд визнати вказаний договір оренди землі недійсним та стягнути з відповідача на її користь судові витрати за проведення почеркознавчої експертизи, а також судовий збір.

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 17 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та СФГ «ВИД», та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 28 жовтня 2011 року за номером 01631, недійсним з моменту його укладення.

Стягнуто з СФГ «ВИД» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 4290,00 грн, а також судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки орендодавець договір оренди землі не підписувала та не надавала повноважень на його укладення й підписання іншій особі свідчить про відсутність у останньої волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень, передбачених частиною 1 статті 215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв`язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої частиною третьою статті 203 цього Кодексу.

Не погоджуючись із рішенням суду, СФГ «ВИД» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недотримання вимог закону при проведенні експертизи та покладення в основу рішення як доказу експертного висновку, призвело до неналежного встановлення обставин справи і застосування норм матеріального права. Виходячи з положень частини третьої статті 203 ЦК України, на яку посилається суд першої інстанції, як на підставу недійсності договору, волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Проте, окрім висновку почеркознавчої експертизи, який, на думку скаржника, не відповідає вимогам закону, суд не навів жодного доказу, який би свідчив про відсутність волевиявлення позивача як учасника правочину під час його укладення. Навпаки, згідно із матеріалами справи, ОСОБА_1 неодноразово укладала договори оренди земельної ділянки з СФГ «ВИД».

Своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористалась.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,1794 га на території Кукулівської сільської ради Піщанського району Вінницької області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1 .

17 грудня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого в оренду відповідачу передано земельну ділянку загальною площею 2,1794 га (а.с.12-13), однак позивач ОСОБА_1 категорично заявила, що підпис від її імені в графі «Орендодавець» у спірному договорі оренди землі виконаний не нею, а іншою особою .

Договір оренди земельної ділянки ОСОБА_1 був зареєстрований 28 жовтня 2011 року у Піщанському районному відділі регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №01631.

Відповідно висновку судово - почеркознавчої експертизи від 5 лютого 2019 року, проведеної відповідно до ухвали Піщанського районного суду від 30 жовтня 2018 року, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 17 грудня 2010 року та зареєстрованому в відділі Держкомзему у Піщанському районі 28 жовтня 2011 року за № 1631 - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.73-77).

Отже судом встановлено, що оспорюваний договір ОСОБА_1 особисто не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення оспорюваного договору, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним.

Зазначений висновок суду першої інстанції ґрунтується на нормах матеріального права та відповідає обставинам справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Договір оренди землі укладено з порушенням вимог діючого законодавства щодо наявності вільного волевиявлення позивача на укладення правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України), що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки договір оренди землі підписаний не ОСОБА_1 , а тому договір було укладено за відсутності його волевиявлення, оскільки він його не підписував, повноважень на його підписання іншій особі не надавав.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовано фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, оскільки відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що недотримання вимог закону при проведенні експертизи та покладення в основу рішення як доказу експертного висновку, призвело до неналежного встановлення обставин справи і застосування норм матеріального права не заслуговують на увагу.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_1 надала суду письмовий доказ висновок експерта № 46-П від 10.03.2016, проведений в кримінальному провадженні № 0000238. З даного доказу встановлено, що підпис в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 17.12.2010 (площею 2,1794), орендодавцем, якого є ОСОБА_1 , а орендодавцем СФГ «ВИД» в особі голови ОСОБА_2 , виконаний не гр. ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ст. 102 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, зокрема, для з`ясування чи виконаний підпис даною чи іншою особою, призначається експертиза.

Оскільки питання, зазначене представником позивача ОСОБА_3 чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі безпосередньо ОСОБА_1 чи іншою особою стосується сфери спеціальних знань та відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» вирішується судовими експертами, суд першої інстанції ухвалою від 30.10.2018 призначив в цивільній справі судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 5 лютого 2019 року, проведеної відповідно до ухвали Піщанського районного суду від 30.10.2018 року, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 17.12.2010 року та зареєстрованому в відділі Держкомзему у Піщанському районі 28 жовтня 2011 року за № 1631, - виконаний не самою ОСОБА_1 , а іншою особою. Висновок судової почеркознавчої експертизи від 5 лютого 2019 року не суперечить даним, що містяться в письмовому доказі - висновок експерта № 46-П від 10.03.2016.

Доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, відповідач суду не надав, що є його обов`язком відповідно до засад змагальності сторін за ст. 12 ЦПК України.

Суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що при проведенні експертизи не було дотримано вимог Науково-методичної рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень в редакції наказу Міністерства юстиції України № 83/5 від 10.01.2019, оскільки зміни в зазначеній редакції вступили в силу 08.02.2019, тобто після проведення судової почеркознавчої експертизи від 5 лютого 2019 року.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «ВИД» залишити без задоволення.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за Селянським фермерським господарством «ВИД».

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник