Справа № 369/4615/19
Провадження № 2/369/2700/19
РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Середенко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання виконавчого напису нотаріуса тикам, що не підлягає до виконання,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач звернувсь до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Даним виконавчим написом запропоновано стягнути з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 жовтня 2006 року в сумі 106 327,48 грн. При з`ясуванні всіх обставин, йому стало відомо, що 18 жовтня 2006 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, за яким він отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 5 158,40 грн. строком на 12 місяців. Але, він ніколи не укладав даний договір.

Вказав, що ще в лютому 2005 року в нього був викрадений паспорт. З даного питання він звертався до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області та було прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. На підставі чого він у березні 2005 року отримав новий паспорт. Кредит був виданий на підставі старого паспорту та неправильно вказано його прізвище « ОСОБА_2 », але він «Мірошніков». В анкеті позичальника також вказано, що він працює в ТОВ «Вільмікс», але він ніколи не працював в даному товаристві. Оскільки договір він не підписував, тому відсутня сформульована в ч.3 ст. 203 ЦК України вимога щодо чинності правочину і договір є недійсним. Судовим рішенням вищевказаний договір визнаний недійсним. Оскільки договір є недійсним, тому виконавчий напис нотаріус не мав права вчиняти, тому вчинений нотаріусом напис є таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчий напис від 02 березня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №722, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNH4KP11800735 від 18 жовтня 2006 року в сумі 106 327,48 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач по справі призваний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. подала суду письмовий відзив на позов. Вказала, що вона не може бути відповідачем по справі, оскільки не є стороною правовідношень, а лише здійснила дію, за результатами якої були змінені права боржника і кредитора. Просила врахувати, що нотаріус вирішує питання про вчинення такої нотаріальної дії на підставі наданих кредитором документів та не зобов`язаний запитувати чи витребовувати пояснення боржника щодо заборгованості та її безспірності, обставин підписання договору. Будь-які документи, які вказували на наявність спору щодо заборгованості в матеріалах, в тому числі рішення суду, наданих кредитором, не було. Кредитор надав повний перелік документів, що підтверджував безспірність вимоги, тому ним було вчинено виконавчий напис. Просила відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задоволити позов.

У судове засідання представники Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приватним нотаріусом надав суду письмові пояснення по справі та матеріали, за яким було вчинено виконавчий напис. Просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 18 жовтня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNH4KP11800735, який складається із заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 5 158,40 грн., строком до 18 жовтня 2007 року.

02 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною був вчинений виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №DNH4KP11800735 від 18 жовтня 2006 року за період з 18 жовтня 2006 року по 04 лютого 2015 року в розмірі 106 327,48 грн., яка складається з основного боргу 5 158,40 грн., заборгованості по відсоткам 29 870,83 грн., пені 64 615,99 грн., штрафу 4 982,26 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису 1700 грн.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 01 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №722 від 02 березня 2015 року.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови при яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 3.2. Вказаного Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року №6-158цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно ст.89 вказаного Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 з 18 жовтня 2006 року по 04 лютого 2015 року в розмірі 106 327,48 грн., яка складається з основного боргу 5 158,40 грн., заборгованості по відсоткам 29 870,83 грн., пені 64 615,99 грн., штрафу 4 982,26 грн. та витрати за вчинення виконавчого напису 1700 грн.

Також, з матеріалів наданих нотаріусом вбачається, що надані кредитором нотаріусу вимоги 17 лютого 2015 року направлені боржнику 19 лютого 2015 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про вручення даного листа боржнику, відсутня і конверти із зазначенням причин повернення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення за кредитним договором позбавила останнього можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги банку та унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунків заборгованості, підготовлених працівниками банку ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Суд вважає, що в підтвердження розрахунку необхідно було б також надати первинні документи передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що стягнення пені, індексу інфляції за невиконання зобов`язань згідно ст. 7 договору кредиту має вирішуватись в судовому порядку. Крім того, з поданого розрахунку, ні у вимогах, ні у заяві не вказано на підставі яких саме умов кредитного договору була нарахована пеня та штрафи, та за період, що перевищує трьохрічний термін, а саме за період з 2006 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено правомірність цих видів нарахувань, щоб підтверджували безспірність вимоги.

Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2017 року визнано недійсним кредитний договір №DNH4KP11800735, укладений 18 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Дане рішення набрало законної сили.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

При розгляді даної справи судом встановлено, що договір, на підставі якого нотаріус вчинив виконавчий напис є недійсним.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. При вчиненні виконавчого напису нотаріус в порушення зазначених вимог діючого законодавства не з`ясував вищенаведені обставини справи щодо заборгованості, її загальну суму та всіх складові. За таких обставин з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та враховуючи наявність недійсність договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: Києво-Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області про визнання виконавчого напису нотаріуса тикам, що не підлягає до виконання задоволити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 02 березня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за №722, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNH4KP11800735 від 18 жовтня 2006 року в сумі 106 327,48 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 10 червня 2019 року.

Суддя