Провадження № 22-ц/801/1147/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В.М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 рокуСправа № 127/28626/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши у спрощеному провадженні апеляційну скаргу Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Бойком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 26.03.2019 збільшуючи позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 69459,12 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що з 03.03.2016 по 17.05.2018 (по день звільнення) він працював на посаді заступника начальника філії з адміністративно-господарських питань Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс».

Згідно наказу начальника Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» № 32 від 17.05.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника філії з адміністративно-господарських питань Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Своє звільнення з посади вважає незаконним, виходячи з наступного.

При звільненні вимоги ст.42 КЗпП України відповідачем дотримано не було.

В порушення вимог чинного трудового законодавства при проведенні скорочення в зв`язку із змінами штатного розпису роботодавцем не було враховано переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі, так як начальник Вінницької філії Поляков А.П. призначив на посаду заступника начальника філії Грищенюк О.П. з 16.04.2018 року. Станом на день призначення стаж її роботи в філії складав трохи більше трьох місяців та за освітою вона педагог.

Також відповідачем не було враховано, що ОСОБА_1 має два дипломи про вищу освіту; має пільги по статусу, згідно посвідчення родини загиблого (померлого) ветерана війни, як член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни; має пільги, як особа, в якої немає інших працівників з самостійним заробітком, оскільки після загибелі батька позивача в республіці Афганістан, він постійно проживає із своєю матір`ю, яка з вересня 2012 р. є непрацюючою пенсіонеркою. Тобто має переважне право на залишення на роботі.

Відповідач звільнив ОСОБА_1 з займаної посади в період тимчасової непрацездатності.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Вказує, що при звільненні позивача ним було дотримано вимоги закону.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Вінницької філії концерну «Військторгсервіс» №32 від 17.05.2018 «Про звільнення з роботи заступника начальника філії з адміністративно- господарських питань у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1. ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 »

Поновлено ОСОБА_1 з 17.05.2018 року на посаді заступника начальника Вінницької філії концерну «Військторгсервіс» з адміністративно - господарських питань.

Визнано недійсним запис №20 про звільнення з роботи, зроблений в трудовій книжці ОСОБА_1 ..

Стягнуто з Вінницької філії концерну «Військторгсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 69459,12 гривень.

Стягнуто з Вінницької філії концерну «Військторгсервіс» на користь держави судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Допущено до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах місяця.

Не погодившись з рішенням суду відповідач Вінницька філія Концерну «Військторгсервіс» подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

В якості основного доводу скаржник зазначає те, що відповідач - Вінницька філія Концерну «Військторгсервіс» є структурним підрозділом юридичної особи Концерну «Військторгсервіс», не являється юридичною особою, тому є неналежним відповідачем у справі.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд зазначає наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно звільнив позивача з посади заступника начальника філії з адміністративно-господарських питань Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників, при цьому не врахував вимоги ст.42 КЗпП України.

Судом було встановлено, що позивач працював на посаді заступника начальника філії з адміністративно-господарських питань Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» з 03.03.2016 по 17.05.2018 (по день звільнення).

Наказом начальника Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» № 32 від 17.05.2018 року ОСОБА_1 було звільнено, у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач пред`явив позов до Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс».

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частиною другою статті 51 ЦПК України передбачено: якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведених норм ЦПК України з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Отже нормами ЦПК України правом на заміну неналежної сторони- відповідача наділений саме позивач.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

За приписами ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Наведеному відповідають і приписи статті 80 ЦК України, що юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до статті 82 ЦК України на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом (частина 3 статті 81 ЦК України).

Моментом створення юридичної особи вважається день її державної реєстрації (частина 4 статті 87 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що Вінницька філія Концерн «Військторгсервіс» є структурним підрозділом юридичної особи Концерн «Військторгсервіс» і не являється самостійною юридичною особою. Вказане підтверджується відсутністю відомостей про неї в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 107-109), а тому на переконання апеляційної інстанції, не може бути відповідачем у справі.

У порушення вимог частини четвертої, п`ятої статті 12, статті 51 ЦПК України суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на зазначене вище уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору , не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі та дійшов неправильного висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, апеляційний суд, в силу повноважень, визначених ЦПК України, позбавлений можливості вирішити питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не звернув уваги на те, що відповідач Вінницька філія Концерн «Військторгсервіс» є структурним підрозділом юридичної особи Концерн «Військторгсервіс» не є юридичною особою, тому не може бути належним відповідачем у справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність ухваленого судом рішення та спростовують висновки суду, а тому колегією суддів приймаються до уваги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, припустився порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Статтею 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п.п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При поданні апеляційної скарги Вінницькою філією Концерн «Військторгсервіс» сплачено судовий збір у розмірі 3171,60 гривень (а.с.110, 120). За таких обставин з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті останнім судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 704,80 гривень. Решта судового збору в розмірі 2466,80 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2018 року встановлений в розмірі 1762 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 80-82, 87,95, ст.ст.12,13,51, 141, 374, 376, 382, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької філії Концерну «Військторгсервіс» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 704,80 гривень. Судовий збір в розмірі 2466,80 гривень сплачений Вінницькою філією Концерну "Військторгсервіс" компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 червня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало