Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 524/8239/16-ц

провадження № 61-16838 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакара Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: публічне акціонерне товариство «Кременчукгаз»;

представник відповідача - Сиротенко Василь Васильович;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2017 року у складі судді Рибалки Ю. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» (далі - ПАТ «Кременчукгаз») про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем природного газу за вказаною адресою.

Постачанняприродного газу мешканцям (споживачам) на території м. Кременчука здійснює суб`єкт господарювання ПАТ «Кременчукгаз».

Зазначала, що 09 серпня 2016 року мешканці будинкуАДРЕСА_1 подали до ПАТ «Кременчукгаз» колективне звернення, в якому повідомили про те, що вони не заперечують проти встановлення лічильників та виконання Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно якого кожний споживач повинен встановити лічильник газу до 01 січня 2018 року, але за умови встановлення лічильника на кожну квартиру окремо, а не одного загальнобудинкового лічильника газу на будинок.

У відповіді ПАТ «Кременчукгаз» від 05 вересня 2016 року № 29/3029 повідомлено, що 09 серпня 2016 року складено акт про відмову мешканців будинку АДРЕСА_1 від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу. На підставі вказаного акту 12 серпня 2016 року комісією ПАТ «Кременчукгаз» згідно з положеннями абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем прийнято рішення про встановлення фактичного об`єму спожитого природного газу за серпень 2016 року для мешканців за граничними об`ємами споживання природного газу населення, установленими в додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем.

Вважала такі дії ПАТ «Кременчукгаз» незаконними, оскільки вона особисто не перешкоджала встановленню загальнобудинкового лічильника газу, її підпис серед підписів мешканців будинку, які відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу, відсутній, а тому відповідач безпідставно з серпня 2016 року нараховує фактичний об`єм спожитого газу, виходячи з 9,8 куб. мзамість 4,4 куб. м, чим порушує Закон України «Про ринок природного газу», Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Кодекс газорозподільних систем.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірним та скасувати рішення (акт-розрахунок), прийнятий комісією з розгляду актів про порушення ПАТ «Кременчукгаз» про встановлення об`єму спожитого природного газу з серпня 2016 року за граничними об`ємами споживання природного газу населення, установленими в додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем, та зобов`язати ПАТ «Кременчукгаз» провести перерахунок спожитого природного газу, виходячи з норми споживання 4,4 куб. м, починаючи з серпня 2016 року по листопад 2016 року включно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «Кременчукгаз» здійснити перерахунок об`ємів природного газу по квартирі АДРЕСА_1 за серпень-листопад 2016 року за нормою споживання 4,4 куб. м у місяць на одну людину. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає в квартирах та використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року, тому норми споживання природного газу для таких споживачів будуть становити у разі відсутності приладів обліку газу до 01 січня 2018 року - 4,4 куб. м

Також суд зазначив, що абзацом 7 пункту 3 глави 4 розділу IX, пунктом 6 глави 3 Розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) передбачено, що правопорушення у вигляді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором ГРМ згідно визначеної процедури з оформленням відповідного документа певної форми і змісту. Для застосування санкції та встановлення граничного об`єму споживання природного газу має бути доведено факт правопорушення, а саме: відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу, від його встановлення за рахунок оператора ГРМ, а в даному випадку позивач ініціював питання про встановлення в його квартирі індивідуального приладу обліку газу. Разом з цим, ПАТ «Кременчукгаз» доказів здійснення позивачем протидії встановленню загальнобудинкового приладу обліку не надано, складання та оформлення акта про порушення здійснено без дотримання визначеної законом процедури, а, відтак, відсутні правові підстави для визначення позивачу обсягу споживання природного газу згідно граничних об`ємів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання неправомірним та скасування рішення (акту-розрахунку) комісії ПАТ «Кременчукгаз» про встановлення об`єму спожитого природного газу з серпня 2016 року за граничними об`ємами споживання природного газу населення, установленими в додатку № 10 до Кодексу газорозподільних систем, суд першої інстанції посилався на статтю 16 ЦК України, та виходив з того, що рішення (акт-розрахунок) відповідача не має наслідком виникнення певних прав та обов`язків у позивача, не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача, а тому вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Кременчукгаз» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що матеріали справи не містять доказів того, що безпосередньо позивач чинила перешкоди представникам ПАТ «Кременчукгаз» у доступі до будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а, відтак, застосована до ОСОБА_1 санкція належним чином не підтверджена.

Також суд зазначив, що якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ, дана відмова підлягає підтвердженню шляхом оформлення акта про порушення, складеного відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС. Однак, в порушення зазначених вимог, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 була поінформована про складання відносно неї акта про порушення, копія такого акта їй не надсилалась, а також не роз`яснювалось право бути присутньою на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, не повідомлений орієнтовний час проведення засідання комісії і контактний телефон для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії. Відеозйомка від 12 вересня 2016 року під час складання акту про порушення, надана відповідачем, не підтверджує дотримання відповідачем вимог глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС щодо оформлення порушення відносно ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2017 року ПАТ «Кременчукгаз» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не довів факт відмови позивача від встановлення лічильника газу є такими, що не відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи.

Зазначало, що в товариством надано доказ - DVD-диск із відеофіксацією факту відмови власників квартир будинку АДРЕСА_1 (у тому числі і позивача) від встановлення загальнобудинкового лічильника спожитого природного газу, що підтверджує факт відмови позивача від встановлення загальнобудинкового лічильника газу.

Вважало обґрунтованим нарахування позивачу граничного об`єму споживання природного газу відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС.

Також зазначало, що ПАТ «Кременчукгаз» не є належним відповідачем у справі.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в силу частини першої статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вказувала, що не заперечувала проти встановлення загальнобудинкового лічильника газу, у колективному зверненні до ПАТ «Кременчукгаз» у списку мешканців будинку АДРЕСА_1 , які відмовилися від встановлення загальнобудинкового лічильника, її підпис відсутній. Вважала, що відеозапис, на який посилається відповідач, не є належним доказом її відмови від встановлення загальнобудинкового лічильника газу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 524/8239/16-ц із Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа передана судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем природного газу за вказаною адресою.Мешканцями цього будинку природний газ використовується тільки для приготування їжі.

Постачання природного газу мешканцям (споживачам) на території м. Кременчука Полтавської області здійснює суб`єкт господарювання ПАТ «Кременчукгаз».

В 09 серпня 2016 року працівники ПАТ «Кременчукгаз» намагалися встановити загальнобудинковий вузол обліку газу по АДРЕСА_1. Активісти з числа мешканців будинку завадили цим спробам, вважаючи, що відповідач зобов`язаний забезпечити за власний рахунок кожну квартиру індивідуальним лічильником газу.

09 серпня 2016 року представники ПАТ «Кременчукгаз» склали акт про порушення Кодексу газорозподільних систем, а саме: про відмову мешканців будинку АДРЕСА_1 від встановлення будинкового лічильника газу. Згідно запису в акті споживачі відмовилися від підпису про ознайомлення з актом.

09 серпня 2016 року мешканці будинку АДРЕСА_1 направили колективне звернення Голові правління ПАТ «Кременчукгаз», де висловили незгоду зі встановленням загальнобудинкового лічильника споживання газу і просили встановити індивідуальні прилади обліку (на квартиру). До заяви додавались два аркуші з підписами мешканців будинку, серед яких підпис позивача відсутній.

17 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Голови правління ПАТ «Кременчукгаз» з індивідуальною заявою про встановлення до 01 січня 2018 року квартирного приладу обліку споживання природного газу. Посилаючись на положення пункту 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», просила провести фінансування робіт за рахунок підприємства.

Листом від 13 вересня 2016 року № 19/2762/3620-з ПАТ «Кременчукгаз» у відповідь на заяву ОСОБА_1 повідомило позивачку, що підприємством не передбачено фінансування робіт зі встановлення індивідуальних лічильників природного газу, тому безкоштовне встановлення індивідуальних лічильників природного газу не проводиться.

12 серпня 2016 комісія ПАТ «Кременчукгаз» розглянула акти про порушення Кодексу газорозподільних систем і прийняла рішення про нарахування побутовим споживачам, які відмовились від встановлення за рахунок оператора ГРМ (ПАТ «Кременчукгаз») лічильників газу та не мають індивідуальних лічильників газу, зокрема споживачам по АДРЕСА_1 , фактичного об`єму спожитого розподіленого природного газу за відповідний календарний місяць, а саме з серпня 2016 року, за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку № 10 до Кодексу ГРС.

Таким чином, за серпень, вересень, жовтень, листопад 2016 року споживачу ОСОБА_1 нараховано на одного мешканця квартири - 9,8 куб. м спожитого газу. ОСОБА_1 рахунки сплатила, з метою недопущення заборгованості.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Кременчукгаз» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом ГРС, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року .

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування

їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно з пунктом 10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов?язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов?язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновкомВеликої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких оператор газорозподільної системи змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу ГРС у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом сьомим пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу. Додаток 10 до Кодексу газорозподільних систем встановлює граничні об`єми споживання природного газу населенням: плита газова за наявності централізованого гарячого водопостачання - 9,8 куб. м людино-місяць.

Таким чином, для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавчо не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Аналіз норм Кодексу ГРС у їх системному зв?язку із Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» дає підстави вважати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач не довів факту здійснення позивачем, як побутовим споживачем природного газу, правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи лічильника природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Водночас матеріали справи свідчать про те, що позивач висловив своє бажання встановити в квартирі індивідуальний лічильник, подавши особисту заяву до ПАТ «Кременчукгаз».

Незважаючи на це, нарахування ОСОБА_1 обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб. м відповідач здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Як встановлено Кодексом ГРС (абзац сьомий пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 розділу ХІ), правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором газорозподільної системи згідно з визначеною процедурою з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.

Надаючи оцінку діям працівників ПАТ «Кременчукгаз» щодо дотримання процедури складання акта про порушення стосовно споживача ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій правильно застосували положення глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС та дійшли обґрунтованого висновку про допущення працівниками ПАТ «Кременчукгаз» порушень при оформленні вказаного акта.

Посилання в касаційній скарзі про те, що ПАТ «Кременчукгаз» є неналежним відповідачем у справі спростовується матеріалами справи, зокрема тим, що саме ПАТ «Кременчукгаз» складало акти про встановлення порушення Кодексу ГРС щодо мешканців будинку АДРЕСА_1 та розглядало їх (а.с. 8-10, 22-26, 27, 31-32, 33, 34-35, 36).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що з огляду на статтю 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Кременчукгаз» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович