Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» (далі КП «Водоканал»)до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 р. КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що згідно п.1.1 рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м.Запоріжжі,починаючи з 01.01.2009 р.виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення є комунальне підприємство «Водоканал».

Позивач у період з 01.09.2006 р. по 30.06.2018 р. надав відповідачам послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ,які на суму 5972 гр.96 коп.відповідачами не оплачені.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно,не пізніше 20 числа місяця,що настає за розрахунковим.

Посилаючись на те,що відповідачі є користувачами послуг які надає позивач,цей факт є безспірним та беззаперечним, відсутність договору між сторонами не позбавляє позивача права отримати оплату за фактично надані послуги, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення у сумі 5972 гр.96 коп.та судові витрати у сумі 1762 гр.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 12.10.2018 р.

На адресу суду 25.01.2019 року надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , за змістом якого відповідач зазначила, що вона разом із дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 хоча зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ), але в квартирі не проживають. А відповідно до акту від 15.02.2011 року відповідачка разом із вище переліченими особами проживають за адресою АДРЕСА_2 . Акти про непроживання осіб за вказаною вище адресою за період з 2007 року по 2011 рік складав ОСОБА_6 , проте, чому позивач не брав їх до уваги відповідачці невідомо.

Оскільки з 2007 року за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживав, позивачем було опломбовано ввід холодної та гарячої води.

Крім того, відповідач зазначає про відсутність договірних правовідносин між сторонами. Відповідач заявляє про застосування строків позовної давності до вимог заявлених за період з вересня 2009 року по квітень 2011 року, з посиланням на те, що заява про видачу судового наказу, на яку посилається відповідач як на обгрунтування переривання строків позовної давності, була також подана вже після строку загальної позовної давності. В зв`язку із вказаним просила відмовити в задоволенні позову.

В провадження судді Галущенко Ю.А. справа надійшла 13.05.2019 року на підставі розпорядження від 07.05.2019 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_7 у відставку за рішенням вРП 1254/0/15-19 від 23.04.2019 року.

Ухвалою від 14.05.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи на 15.05.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження

Відповідно до ст.274 ч.1 п.2 ЦПК України,справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Виконавчий комітет Запорізької міської ради рішенням від 29 січня 2009 року № 25 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», починаючи з 1 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення визначив комунальне підприємство «Водоканал».

Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон)відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є:власник,споживач,виконавець виробник,при чому виробник послуг може бути їх виконавцем.

З матеріалів справи встановлено,що договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення між позивачем та відповідачем не укладався.

Водночас,відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону,споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі,а відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З матеріалів справи встановлено,що відповідачі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з акту від 07.02.2011 року складеного начальником ЕРЦ «КП «ПРЕЖО -10» відповідачі ОСОБА_8 , моісеєнко ОСОБА_10 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 ), проте в квартирі не проживають.

Відповідно до акту від 15.02.2019 року складеного начальником ЕРЦ «КП «ПРЕЖО -10» відповідачі проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач у період з вересня 2006 р. по березень 2011 року р.нараховував за адресою де зареєстровані відповідачі заборгованість з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 6002 грн.96 коп.

В свою чергу відповідачами на користь позивача у вересні 2007 року оплачено за надані послуги 30 грн.

Оскільки за адресою АДРЕСА_1 ніхто не проживав, було опломбовано ввід холодної та гарячої води про що складено акт технічного обстеження домоволодіння на водопостачання (а.с. 39,40,41).

Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що оплату послуг мають проводити всі зареєстровані у жилому приміщенні особи, крім випадків, коли вони тимчасово відсутні в ньому і подали письмову заяву та офіційний документ, що підтверджує відсутність.

Відповідач надала офіційний документ, що підтверджує відсутність відповідачів у житловому приміщенні.

Крім того,ст.322 ЦК України ,ст.162 ЖК України зобов`язує власника утримувати майно,що йому належить,та оплачувати комунальні послуги,якщо інше не встановлено договором або законом.

Суду надано докази того, що відповідач не користувався послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів. Крім того, доказів які б свідчили про належність квартири,до якої позивачем надані послуги, відповідачам суду не надані.

За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки спростовані наданими відповідачами доказами.

Відповідачем ОСОБА_8 надано суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог заявлених до неї на підставі чого просила відмовити в задоволенні позову.

Вирішуючи обґрунтованість заяви суд дійшов до висновку, що заявлене позивачем клопотання є обґрунтованим, таким, що ґрунтується на законі виходячи з наступного.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так з розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 відкритого на ім*я ОСОБА_8 видно, що позивач у період з вересня 2006 р. по березень 2011 року р.нараховував за адресою де зареєстровані відповідачі заборгованість з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 6002 грн.96 коп.

В свою чергу відповідачами на користь позивача останній платіж оплачено у вересні 2007 року за надані послуги 30 грн.

Судом також досліджено ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2018 року, відповідно до якої судом скасовано судовий наказ виданий 16.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_8 заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації за період з 01.10.2014 року по 31.01.2019 року у сумі 5972 грн. 96 коп.

З її змісту встановлено, що сума заборгованості заявлена позивачем у даному спорі є однаковою, період заборгованості тотожнім.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, суд встановив, що позивачем при зверненні до суду із позовними вимогами пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,судові витрати стягненню з відповідача судового збору на користь позивача, не підлягають.

На підставі ст.322,525,526,629 ЦК України,ст.162 ЖК України,Закону України «Про комунальні послуги»,ст.12,13,95,141,279 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги-відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко