Провадження № 2/219/86/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2019 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Радченко Л.А.,
за участю секретаря Дубаніної О.В.,
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в місті Бахмуті цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання права власності на земельну ділянку,
Представник позивача Гуревич Р.Г., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно до договору купівлі-продажу будинку від 10 липня 2001р. ОСОБА_4 , який був чоловіком позивача, придбав у ОСОБА_3 та у ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв ОСОБА_6 , житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та який розташований на земельній ділянці розміром 900,0 кв.м. Даний житловий будинок належав продавцям на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дебальцевською державною нотаріальною конторою 18.04.2001р. за №1039, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дебальцевською державною нотаріальною конторою 04.05.2001р. за №1283 та зареєстрований в Єнакіївському БТІ 29.05.2001 р. в реєстровій книзі №52 під №173. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Дебальцевської державної нотаріальної контори Марченко С.М. та зареєстровано в Єнакіївському БТІ за №2046.
Також в той же день було укладено договір купівлі продажу частини земельної ділянки від 10.07.2001 р., відповідно до якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 , в інтересах якої діяв ОСОБА_6 , Ѕ частину земельної ділянки, що розташована під вказаним вище будинком. Даний договір також нотаріально посвідчено та зареєстровано в Єнакієвському БТІ за №2041. Однак договору купівлі продажу іншої Ѕ частини даної земельної ділянки ОСОБА_3 із ОСОБА_4 так і не було укладено. Вказане було викликано, вірогідніше за все, тією підставою, що ОСОБА_3 на той момент ще не переоформила свої спадкові права на земельну ділянку, після смерті батьків, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким ця земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право власності на землю від 29.10.1996 р., виданого на підставі рішення Миронівської селищної ради народних депутатів від 23.10.1996р. №81. Така ж інформація міститься і у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.07.2017р.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 08.04.2015р., актовий запис №806.
Після смерті чоловіка позивач звернулась до Другої артемівської державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2016р. та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2017р., що видані державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А., позивач успадкувала після смерті свого чоловіка зазначений вище житловий будинок та Ѕ земельної ділянки, що знаходиться під ним та призначена для його обслуговування.
В той же час, в оформленні спадщини у вигляді іншої Ѕ частки зазначеної вище земельної ділянки нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що не були подані документи, необхідні для оформлення спадщини на вказані Ѕ частин земельної ділянки. Вказане підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2017р.
Наразі позивач має намір продати вказаний будинок, проте їй стало відомо, що не зважаючи на те, що вона є власником вказаного вище будинку , тим не менш формально вона не є власником всієї земельної ділянки, на якій розташований даний будинок, оскільки щодо неї не було укладено окремого договору купівлі-продажу. Без вирішення цього питання продаж даного будинку є неможливим.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про час розгляду справи були повідомлені відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, представник позивача надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить справу розглянути у їх відсутність, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та його представника.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст.ст.128,129 ЦПК України, тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Як вбачається з наданих представником третьої особи письмових пояснень, в рахунок обгрунтування своїх позовних вимог, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до договору купівлі - продажу від 10.07.2001 її чоловік ОСОБА_4 , який помер (свідоцтво про смерть від 08.04.2015 актовий запис № 806) придбав у гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 житловий будинок та, відповідно до договору купівлі - продажу від 10.07.2001, придбав у ОСОБА_5 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0912 га. Згодом було з`ясовано що договору купівлі - продажу на іншу 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок, не було укладено. Дана обставина унеможливлює позивачу оформити спадщину у вигляді іншої 1/2 частини земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначенні. Окрім того, пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на таке нерухоме майно, має перейти право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), новий власник має вжити заходів щодо оформлення відповідних речових прав на земельну ділянку відповідно до вимог Закону України. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з положеннями Закону України «Про державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації, земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, у судовому засіданні встановлено, що 08 жовтня 1977 року був зареєстрований шлюб між громадянином ОСОБА_4 та громадянкою ОСОБА_9 , про що складений відповідний актовий запис № 761. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 (а.с.12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 липня 2001 року громадянки ОСОБА_3 , ОСОБА_5 продали, а громадянин ОСОБА_4 купив жилий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_2 , будинок АДРЕСА_3 на земельній ділянці площею 900,00 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори Марченко С.М. (а.с.13).
Згідно копії Державного акту на право власності на землю Серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , яка мешкає в АДРЕСА_4 , на праві свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2001 року №1263, є власником Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0912 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Миронівської селищної ради, АДРЕСА_5 . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14).
10 липня 2001 року громадянка ОСОБА_5 продала, а громадянин ОСОБА_4 купив Ѕ частину земельної ділянки НОМЕР_2 ,0912 га, розташовану в АДРЕСА_2 , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу від 10 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Дебальцівської державної нотаріальної контори Марченко С.М. (а.с.13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 08 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с.16).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29.09.2017 року державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: 1/2 частини земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить померлому на підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, посвідченого Дебальцівською державною нотаріальною конторою 10.07.2001 року, за реєстровим номером №2041. Земельна ділянка зареєстрована відділом Держгеокадастру у м. Дебальцеве Донецької області 27.07.2017 року. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності №98915227 (а.с.22-24).
Відповідно до витягу з Державного реєстру про земельну ділянку від 27.07.2017 р., земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_4 належить на праві спільної часткової власності у: ОСОБА_5 Ѕ частка , ОСОБА_7 ј часка на підставі рішення Миронівської селищної ради від 23.10.1996 р. № 81 , ОСОБА_8 - ј частка на підставі рішення Миронівської селищної ради від 23.10.1996 р. № 81 ( а.с. 198-203).
Відповідно до листа виконавчого комітету Миронівської селищної ради від 10.04.2018р. за № 02-09/389 згідно книги реєстрації заяв громадян, прошитої і пронумерованої 08.07.1996 р., за номером 42 зареєстрована заява ОСОБА_8 від 18.10.1996 р. з питання приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_5 . У колонці « відмітка про виконання» зазначено: рішення № 81 від 23.10.96р. ; за номером 43 зареєстрована заява ОСОБА_7 . від 18.10.1996 р. з питання приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_5 . У колонці « відмітка про виконання» зазначено: рішення № 81 від 23.10.96р. Надати копію рішення Миронівської селищної ради народних депутатів від 23.10.96 р. № 81 можливість відсутня, оскільки з графіком прийому-передачі справ, актом № 8 від 01.11.2005 р. документи за 1994-1998 роки передані в архівний відділ Дебальцевської міської ради. Державний акт на земельну ділянку складено у двох примірниках, один з яких передано власникові земельної ділянки, другий зберігався у Миронівській селищній раді, який відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2009 р. « 1112 актом від 14.12.2009 р. переданий до Відділу Держкомзему у місті Дебальцеве Донецької області, отже, надати копію Державного акту на земельну ділянку можливість відсутня ( а.с.204).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 16.03.2016 року державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_5 , який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Дебальцівською державною нотаріальною конторою 10.07.2001 року за реєстровим №2046, та зареєстрованого у комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Єнакієве 13.08.2001 року за №5-173, розташований на земельній ділянці. На земельній ділянці розташований один шлакоблочний, обкладений цеглою жилий будинок А НОМЕР_5 ОСОБА_11 , загальною площею 91,30 кв.м., в тому числі житловою 37,20 кв.м., з усіма надвірними побудовами і спорудами: літня кухня Б, сені б, уборна Г, огорожа №1-2, замощення І, водопровод ІІ, гараж В, сарай Д, навіс Е, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності №55550282 (а..с25-27).
Постановою державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А. від 03 жовтня 2017 року, відмовлено громадянці ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки після смерті громадянина ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що нотаріусу не подані документи, необхідні для оформлення спадщини на Ѕ частину земельної ділянки (а.с.35).
Як вбачається з листа Другої бахмутської державної нотаріальної контори №981/01-16 від 11.07.2018 року, за даними Спадкового реєстру після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_12 , було заведено спадкову справу 17.08.2000 року за №238 Дебальцівською державною нотаріальною конторою, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти не посвідчувались. За даними Спадкового реєстру після померлої ОСОБА_7 , спадкова справ не відкривалась (а.с.124-126).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України.
Згідно ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.
Частиною 1 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Частина 1 статті 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
У відповідності до вимог ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами загального провадження.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України та ст.ст.377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» с у д -
Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_6 ) , який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ) про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 .
Судові витрати залишити за позивачем.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На заочне рішення позивачем може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційна скарга через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного суду.
Суддя Л.А.Радченко