ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5655/19 Справа № 215/740/18 Суддя у 1-й інстанції - Дудіков А. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/740/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський Віктор Васильович, на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Дудіковим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши його 16.03.2018 року, до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 11.11.2014 року о 18-30 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки "Чері", реєстраційний державний номер НОМЕР_1 по вул. 23 Лютого в Тернівському районі міста Кривого Рогу, не переконався у безпеці своїх дій, виконуючи маневр розвороту, перетнув суцільну лінію розмітки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки "Шкода", реєстраційний державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.12.2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на користь держави (а.с.6).

У результаті ДТП автомобіль марки "Шкода", державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження та згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 216/14 від 15.12.2014 року розмір матеріального збитку складає 117 731,24 грн.Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду 117731,24 грн.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду у розмірі 117 731 (сто сімнадцять тисяч сімсот тридцять одна) гривня 24 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 177 (тисяча сто сімдесят сім) гривень 32 копійки.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський В.В., ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд не повідомив відповідача належним чином про час та місце розгляду справи, оскільки вся судова кореспонденція направлялася за адресою, яка не відповідає його місцю реєстрації. Зазначає, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована 31.07.2014 року у страховій компанії «Київський страховий дім», страховий ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50 000 тисяч грн., поліс був чинний на момент скоєння ДТП, також відповідач у встановлений законом строк звернувся до страхової компанії з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою. Таким чином, суд першої інстанції, помилково поклав на нього обов`язок по сплаті позивачу майнової шкоди. Матеріали справи взагалі не містять доказів звернення позивача до СК «Київський страховий дім» із повідомленням про ДТП та виплату страхового відшкодування або відмови про таку виплату.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сергієнко Д.М. зазначає, що заочне рішення суду ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи, в зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, внаслідок ДТП була завдана шкода, яка відповідно до висновку експерта складає 117 731,24 грн., та саме ця сума повинна бути стягнута з відповідача, як з особи, яка завдала цю шкоду.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський В.В., обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка не є обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 цієї статті днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як вбачається з матеріалів справи, у всіх оголошеннях на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик ОСОБА_2 зазначено невірну адресу відповідача (а.с. 61,67,72,79,87,96,). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 02.04.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрований з 21.08.1992 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.172)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 без обов`язкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.12.2014 року встановлено, що ОСОБА_2 11.11.2014 року о 18:30 год., керуючи автомобілем марки «Чері» д.н. НОМЕР_1 , по вул. 23 Лютого в м. Кривому Розі, не переконавшись у безпеці своїх дій, виконував маневр розвороту, перетнувши суцільну лінію розмітки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Шкода» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , після чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР України та дорожньої розмітки 1.3 ПДР України. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн на користь держави (а.с.6).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №216/14 від 15.12.2014 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_3 , сума матеріального збитку, спричиненого володільцю пошкодженого автомобіля при ДТП «Skoda Octavia A5 1.6i Ambition», р.н. НОМЕР_2 ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , належить ОСОБА_1 , складає 117 731,24 грн (а.с. 7-14).

Протокол огляду транспортного засобу було проведено 28.11.2014 року, експертом - автотоварознавцем - ОСОБА_4 (а.с.15-21).

Згідно полісу АІ/1634598, автомобіль «CHERY AMULET», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , застрахований в СК «Київський страховий дім» та франшиза становить 1000,00 грн. ( а.с.173).

14.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії «Київський страховий дім» з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою ( а.с. 174).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України, факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що потерпіла особа, якій заподіяно матеріальну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Чері", реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , була застрахована СК «Київський страховий дім» за полісом АІ/1634598 (а.с.173)

Отже, матеріальна шкода заподіяна позивачу ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню за рахунок СК «Київський страховий дім», в межах лімітів страхового відшкодування, а на відповідача, як на особу, діями якої завдано шкоду, покладено обов`язок з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення ж на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування завданої шкоди у повному обсязі можливе лише у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів констатує, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не можуть бути вирішені судом без залучення до участі у справі у якості відповідача страховика - СК «Київський страховий дім».

Відповідно до статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ж ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Проте, на порушення вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції на стадії розгляду справи позбавлений права залучити до участі у справі сторону, зокрема співвідповідача.

Отже, суд першої інстанції, покладаючи на відповідача - ОСОБА_2 обов`язок із відшкодування позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вищевикладені вимоги закону не врахував, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Оскільки із зазначених позивачем підстав позов заявлено не до усіх належних відповідачів, а вирішення справи є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин, то вимоги ОСОБА_1 , що пред`явлені лише до відповідача ОСОБА_2 , задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що відмова ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог у даній цивільній справі не позбавляє його права на звернення до відповідача ОСОБА_2 з аналогічними позовними вимогами після вирішення питання щодо відшкодування завданої шкоди за рахунок страховика (відмови у виплаті страхового відшкодування, часткової виплати або ж повного відшкодування, що є підставою для стягнення з винної особи суми франшизи)

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.3 ч. 3 ст. 376, п.1,п.4 ч. 1 ст. 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Залюбовський Віктор Васильович - задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 20 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: