Справа № 305/664/19
Провадження по справі 2/305/383/19
РІШЕННЯ
27.06.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
за участю секретаря судового засідання Біроваш О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_5 .О. від 19.04.2019 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України.
Відповідач, ОСОБА_2 , бувналежним чином повідомлений про наявність ухвали про відкриття провадження по справі від 19.04.2019, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом надіслання рекомендованого повідомлення, однак відзиву на день судового розгляду справи не надав.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 1999 року, який між ними було розірвано Рахівським районним судом Закарпатської області, про що ухвалено рішення від 04 червня 2013 року (справа №305/963/13-ц).
Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю мамою, позивачкою по справі - ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою Лугівської сільської ради №400 від 27.03.2019 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.03.2019.
Відповідач ОСОБА_2 - батько вищезазначеної дитини знаходиться за межами України, що стверджується довідкою Лугівської сільської ради №401 від 27.03.2019.
На підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2008 року по справі №2-892/2008, з ОСОБА_2 стягувалися, щомісячно, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 серпня 2008 року, до досягнення дитиною повноліття.
Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, за загальним правилом, батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, тобто, до 18 років.
Судом встановлено, що на час подання позовної заяви, син сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг повноліття та навчається, згідно довідки Тернопільського національного економічного університету №849 від 05.03.2019 на І-му курсі юридичного факультета, денної, контрактної форми навчання у Тернопільському національному економічному університеті. Термін навчання з 01.09.2018 по 30.06.2022.
Згідно зі статтею 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до положень ст.ст. 199, 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Підставою виникнення обов`язку батьків щодо утримання повнолітніх дітей в даному випадку є такий склад юридичних фактів: походження дітей, продовження повнолітніми дітьми навчання, потреба повнолітніх дітей у зв`язку з продовженням навчання в матеріальній допомозі, здатність батьків таку допомогу надавати. Сукупність цих фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов`язання. У разі відсутності хоча б одного з наведених вище фактів аліментне зобов`язання, пов`язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає.
Аналогічне роз`яснюється п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, згідно якої обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба, у зв`язку з цим, у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Аналізуючи вищевказані правові норми та обставини на які посилається позивач, суд, приходить до висновку, щощо на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються саме главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати саме аліментів.
При цьому, у визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, застосовуються правила ст.199 СК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-1296цс15.
У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, позивачкою за проживання в гуртожитку сплачено грошову суму в загальному розмірі 5000 гривень, з яких 2500 гривень за І-ий семестр навчального року (квитанція №20 від 28.08.2018) та 2500 гривень за ІІ-ий семестр навчального року (квитанція №3 від 15.12.2018).
Позивачка в обгрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач може сплачувати аліменти на навчання сина, так як інших утриманців він не має, нікому більше аліменти не платить, є молодого, продуктивного віку особою, матеріально забезпечений, так як працює на сезонних роботах за межами держави.
Поряд з цим, відповідачем жодних доказів про його матеріальний стан не надано, відзив на позов не подано.
З огляду на викладене, враховуючи інтереси повнолітньої дитини, ОСОБА_2 , його матеріальне благополуччя, прагнення здобути освіту, а також приймаючи до уваги матеріальне становище позивача, зокрема те, що вона працює вчителем у Лугівській ЗОШ, матеріальне становище відповідача, який жодних доказів про свій матеріальний стан не надав, та виходячи із принципу розумності та справедливості, суд, вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2000 гривень, щомісячно, до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Аліменти на утримання дитини, згідно ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 09 квітня 2019 року.
Крім того, приймаючи до уваги, що позивач, ОСОБА_1 при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, 430, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 09 квітня 2019 року до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 мешканка АДРЕСА_2 .
Відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 мешканець АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Головуюча: Марусяк М.О.