Справа № 766/4108/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Абделазіз ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 від 21.09.2017 року, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з ТзОВ «ТЕХНОДРІМ», , на користь позивача Абделазіз ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) коштів в сумі 57000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що 21.09.2017 року між ним та ТзОВ «ТЕХНОДРІМ» було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 (Фінансовий лізинг) з додатками на придбання автомобіля Kia Sportage QL вартістю 21590,91 дол. США в гривневому еквіваленті 570000,00 грн. Представником відповідача позивачу було роз`яснено, що задля укладення та швидкого виконання такого договору йому потрібно сплатити платіж, який позивач вважав першим внеском на виконання його майбутнього договору, в розмірі 57000,00 грн. Таким чином, позивач ще до підписання самого договору фінансового лізингу 21.09.2017 року перерахував на рахунок ТзОВ «ТЕХНОДРІМ» 57000,00 грн. В подальшому того ж дня 21.09.2017 року позивачем було підписано вказаний договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1. Однак, як з`ясувалося пізніше 57000,00 грн., які позивач сплатив на рахунок відповідача, нібито як внесок на виконання договору №0059/1 вважається комісією за організацію угоди, яка ЗУ «Про фінансовий лізинг» взагалі не передбачена, а згідно договору це першочерговий єдиноразовий платіж за організацію та ведення договору протягом терміну його дії, даний платіж включає в себе витрати лізингодавця безпосередньо пов`язаних з укладенням, виконанням та обслуговуванням договору лізингу, розмір такої комісії склав 57000,00 грн., і згідно умов договору така комісія не підлягає поверненню лізингоодержувачу ні в разі виконання договору, ні у разі його розірвання. Сплачуючи кошти на рахунок відповідача у зазначеній сумі позивач був певен, що частково оплачує вартість автомобіля, про що його і запевняв представник відповідача. Таким чином, вважає, що його було введено в оману щодо самої природи договору, з боку ТзОВ «ТЕХНОДРІМ» була надана недостовірна інформація щодо сплати вступного внеску, умов, строків виконання та правових наслідків укладеного договору. Крім того, всупереч вимогам чинного законодавства України договір №0059/1 від 21.09.2017 року не було нотаріально посвідчено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у підготовчому засіданні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відповідач відзив на позов до суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

21.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» та ОСОБА_2 було укладено договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 (Фінансовий лізинг), предметом якого є залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу з метою подальшої його передачі для користування лізингоодержувачу на підставі Договору прямого фінансового лізингу. Транспортним засобом є Kia Sportage QL.

За умовами вказаного договору позивачем сплачено грошову суму у розмірі 57000,00 грн., яка є комісією за організацію угоди згідно договору №0059/1 від 21.09.2017 року, що підтверджується квитанцією №QS53926301 від 21.09.2017 року.

До істотних умов договору лізингу ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно з ч.2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів зазначений в ЗУ «Про фінансовий лізинг» є вичерпним.

Спірним договором визначено, що комісія за організацію Угоди являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію та супроводження протягом терміну дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії зазначено у Додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію Угоди входить до складу обов`язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов`язаний сплатити до моменту отримання предмета лізингу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про фінансовий лізинг», спори, що виникають при укладанні та виконанні лізингових договорів, вирішуються відповідно до закону.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень ЗУ «Про захист прав споживачів».

ЗУ «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Це означає, що ЗУ «Про захист прав споживачів» безпосередньо регулює відносини, що склались між сторонами договору, а умови договору фінансового лізингу, в свою чергу, не можуть суперечити положенням цього Закону.

Положеннями ст. 8 ЦК України визначено, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Виходячи із зазначеного, за аналогією до спірних правовідносин між позивачем та відповідачем підлягає застосуванню рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011.

Конституційний Суд України у вказаному рішенні виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві.

Разом з тим споживачу, як правило об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України).

Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги.

Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який Лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з копії Договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 (Фінансовий лізинг), укладеного між сторонами, комісія за організацію Угоди це першочерговий єдиноразовий платіж, що має бути сплачений Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організацію та ведення Договору протягом терміну його дії. Даний платіж включає в себе витрати Лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з укладанням, виконанням та обслуговуванням Договору лізингу. Розмір комісії відображається у Додатку №1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Лізинговий періодичний платіж це щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у терміни та в розмірі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів. Строк прямого лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання договору прямого фінансового лізингу та діє від 12 до 60 календарних місяців, відповідно до погодженого сторонами Додатку №1 до цього договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено що сторони погоджується, що лізингові платежі та інші платежі, що мають бути сплачені за цим договором та договором прямого фінансового лізингу на користь Лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання Лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком ПАТ «Укрсоцбанк» при продажу долару, станом на дату, коли кожен платіж має бути сплачений. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов`язання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватися в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 21590,91 дол. США, гривневий еквівалент становить 570000,00 грн.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку №1 до даного Договору сплачуються Лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим Договором. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця.

Згідно п.7.1 Договору лізинговий періодичний платіж це платіж, що сплачується кожного місяця Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Додаток №1 до Договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає - відсотки (проценти) за користування Обсягом фінансування в розмірі 21 відсоток річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода Лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від Обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу).

Пунктом 7.3 Договору визначено попередній розмір щомісячного періодичного платежу, що становить 292,05 дол. США, що відповідно становить 7710,12 грн.

Пунктом 18.2 Договору передбачено, що підписання цього Договору та Додатку до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатку до нього.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Змістом Договору фінансового лізингу, не встановлено у грошовому виразі розмір фінансових активів, якими є обсяг фінансування та винагорода Лізингодавця та не встановлений строк їх сплати.

Частина 2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачає зокрема що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Статтею 807 ЦК передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до ст. 184 ЦК річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

В Договорі залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 (Фінансовий лізинг) (п.1.1) зазначено: марка Kia Sportage QL, комплектація СОМFORT, об`єм двигуна 1,6/ бензин, тип КПП 6 мех., привід 4х2. Проте відсутні колір, випуску, номери агрегатів - які дають можливість ідентифікувати предмет лізингу, як індивідуально визначену річ, тому це не є індивідуальними ознаками що є незамінними. Це свідчить про те що предмет лізингу в договорі не конкретизований, що унеможливлює виконання договору відповідачем. Тому при укладенні договору були порушені положення самого договору, що свідчить про те ще сторони не дійшли згоди щодо предмета лізингу.

Згідно зі ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір гоже бути визнаним недійсним у цілому.

У правовій позиції Верхового Суду України у справі №6-2766цс15 зазначено, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно п. 12.1.2 Договору в разі одностороннього розірвання даного Договору Лізингоодержувачем після придбання Лізингодавцем транспортного засобу Лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, 50% комісії за передачу предмета лізингу. Комісія за організацію Угоди не повертається.

Пунктом 7.5, 7.6 Договору передбачено, що витрати, що пов`язані з первинною реєстрацією предмета лізингу у відповідних державних реєстраційних органах, сплачуються Лізингодавцем та в подальшому відшкодовуються Лізингоодержувачем на підставі окремої квитанції чи рахунку. Лізингові платежі сплачуються Лізингоодержувачем незалежно від результатів його господарської діяльності і незалежно від будь-яких обставин, пов`язаних з роботою або простоєм предмета лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу, крім випадків, прямо передбачених Договором.

Таким чином, зазначені умови договору суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін, а тому завдають шкоду споживачеві, та, відповідно, є несправедливими.

Відповідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (Лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (Лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить Лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із Лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане Лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених Лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Однак, як вбачається із п.1.3 Договору, Лізингодавець лише бере на себе зобов`язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування Лізингоодержувачу (непрямий лізинг). Тобто навіть при усвідомленні, що укладається договір лізингу наявне введення в оману стосовно його виду, оскільки в договорі прописаний предмет непрямого лізингу. Наведені обставини є істотними стосовно згоди потенційного Лізингоодержувача на укладення договору, на умови якого в іншому випадку він би не погодився, та відповідно до п. 2 ч. 1, п.п. 1,3 ч. 2, п.п. 1,2 ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є проявом нечесної підприємницької практики з боку відповідача.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2766цс15), від 19 жовтня 2016 року (справа № 6-1551цс16), від 18 січня 2017 року (справа № 6-648цс16).

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Судом встановлено, що сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов`язкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору, що свідчить про його нікчемність. В судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, а тому вимоги позову про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

У зв`язку з цим вимоги позову ОСОБА_3 ОСОБА_1 про застосування реституції та стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» грошових коштів, переданих на виконання нікчемного правочину, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Предметом лізингу укладеного договору є автомобіль, який відповідач зобов`язався передати позивачу у користування за плату на певний строк (визначення договору найму статтею 759 ЦК України).

На виконання договору при його підписанні позивач сплатив на користь відповідача комісію в розмірі 57000,00 гривень. Отримання відповідачем від позивача коштів за договором, який є нікчемним, порушує право позивача на захист власності, яке передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.26, ч. 1 ст.27 Віденської Конвенції 1986 року «Про право міжнародних договорів», ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЗУ «Про захист прав споживачів», Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та застосовується судами при розгляді справ як джерело права. Разом з тим, в укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України та відсутнє нотаріальне посвідчення договору, що є порушенням ч. 1 ст. 220 ЦК України та є підставою для визнання договору фінансового лізингу нікчемним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої останнім комісії у розмірі 57000,00 гривень.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому в зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 202,203,216,220,806,807 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», керуючись ст.ст. 6-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» () на користь Абделазіз ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 57000,00 грн. згідно договору залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0059/1 (Фінансовий лізинг) від 21.09.2017 року, сплачених відповідно до квитанції №QS53926301 від 21.09.2017 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОДРІМ» () на користь держави 768,40 грн. судового збору.

У разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В.Прохоренко