Справа № 454/1946/17 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/1723/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Курій Н.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивача ОСОБА_1 і його представника адвоката Муралло М.С.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та Телязької сільської ради Сокальського району Львівської області, треті особи - ОСОБА_2 та Сокальська державна нотаріальна контора, про визнання нікчемним заповіту ОСОБА_5 , посвідченого Телязькою сільською радою 31.03.2016 року за реєстром № 12, в користь ОСОБА_4 (в подальшому „заповіт).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , спадкоємцями якого за законом є позивач та його брат ОСОБА_2 .

При зверненні до Сокальської нотаріальної контори за оформленням спадщини після смерті батька позивачу і стало відомо про заповіт батька.

Вважає, що при посвідченні заповіту секретарем Телязької сільської ради Н.Майко було порушено порядок такого посвідчення та реєстрації заповіту, не роз`яснено заповідачу положення ст.ст. 1241, 1307 ЦК України і такий було зареєстровано у Спадковому реєстрі лише 13.07.2016 року, тобто - не в день вчинення нотаріальної дії, а після смерті заповідача

Крім того, батько позивача довший час хворів на онкологічне захворювання і за призначенням лікарів приймав обезболюючі ліки, які мали наркотичну дію, в резуьтаті чого на протязі останніх пів року він вже не усвідомлював свої дії, в нього з`явилися галюциногенні марення, однак (на твердження позивача) секретар Телязької сільської ради Сокальського району при оформленні заповіту не пересвідчилася чи батько позивача складає заповіт при вільному волевиявленні, без будь-якого тиску , не повідомила його про настання наслідків, що обумовлені в заповіті (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 180-187).

Дане рішення оскаржила представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не було дано належної оцінки тому, що при посвідченні заповіту було порушено порядок такого посвідчення та реєстрації заповіту, не роз`яснено заповідачу положення ст.ст. 1241, 1307 ЦК України і такий було зареєстровано у Спадковому реєстрі лише 13.07.2016 року, тобто - не в день вчинення нотаріальної дії, а після смерті заповідача

Також стверджує, що оформлення заповіту відбувалося при сторонніх особах, а також під впливом важкої для спадкодавця обставини, оскільки він заборгував ОСОБА_4 велику суму грошей (а.с. 206-211).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У пунктах 4 і 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз`яснення про те, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний в силу припису закону.

Як вбачається з позовної заяви, позовна вимога про «встановлення нікчемності» заповіту позивачем обґрунтовується посиланням на статті 203, 209, 210, 215 ч.1, 1257 ЦК України (а.с. 4).

В той же час, норми статей 203, 209, 210, 215 ЦК України є загальними і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним, є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до частини першої якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Форма заповіту передбачає складення його письмово із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ст. 1247 ЦК України).

При свідках заповіт може бути посвідчений і на бажання заповідача (ч. 1 ст. 1253 ЦК України).

Наявність фізичної вади чи іншої хвороби у заповідача, яка перешкоджала б йому власноруч підписати заповіт та викликала б необхідність посвідчувати такий заповіт у присутності свідків, як і волевиявлення заповідача на підставі ч. 1 ст. 1253 ЦК України, не встановлено: ці обставини стороною позивача не оспорюються, а відтак доказуванню не підлягають (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Диспозитивний характер наведених норм свідчить про те, що за відсутності у населеному пункті нотаріуса заповіт міг бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, а саме секретарем сільської ради.

Заповіт ОСОБА_5 складений у письмовій формі, із зазначенням місця (село Теляж Сокальського району Львівської області, приміщення сільської ради) і часу (15 год 30 хв) складення заповіту, дати й місця народження заповідача (23 весня 1959 року, с. Ульвівок Сокальського району Львівської області) та підписаний особисто заповідачем. Вимоги п. 1.4 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, та ст. 1247 ЦК України при посвідченні заповіту дотримано.

Пропуск строку для вчинення дії щодо внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру (13 липня 2016 року) не може бути підставою нікчемності заповіту, оскільки особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення та відповідність його волі розпорядженню про призначення спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 .

Аналіз обставин, на які міститься посилання у позовній заяві та апеляційній скарзі, свідчить про те, що такі (навіть при їх наявності) не могли вплинули на волевиявлення заповідача та у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування на дійсність заповіту, що оспорюється позивачем, не впливають.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 липня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Курій Н.М.

Шеремета Н.О.