Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4483/18
Провадження №: 2/332/361/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А., за участю секретаря судового засідання - Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу № 332/4483/18 (провадження № 2/332/361/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунарський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про виключення відомостей про батьківство з актового запису та звільнення від сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про батьківство з актового запису та звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що позивач протягом 2006-2007 років перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , у актовому записі про народження якого батьком зазначений позивач. З моменту припинення відносин із відповідачем, позивач ОСОБА_1 вживав усіх можливих заходів щодо участі у вихованні та утримання дитини, сплачував аліменти за рішенням суду від 9 липня 2007 року, проте відповідач не вбачала це за доцільне, а тому його участь у вихованні дитини звелася до сплати аліментів, які він добросовісно сплачує, починаючи з 2007 року. Також позивач зазначив, що нещодавно після спілкування із ОСОБА_2 він зрозумів, що дитина походить від іншого чоловіка. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просить суд виключити з актового запису № 01, складеного 10 лютого 2006 року Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відомості про батька ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та звільнити його від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, що стягуються за рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09 липня 2007 року.

Позивач та його представник, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, до судового засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ями Д.М., який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 104054, надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача, у якій зазначено про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі(а.с.68).

Відповідач ОСОБА_2 була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності у якій зазначено про визнання позову ОСОБА_1 у повному обсязі(а.с.78).

Представник третьої особи - Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до судового засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява про розгляд справи без участі представника третьої особи(а.с.74).

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, у їх сукупності, дійшов таких висновків.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з законів, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Згідно з положеннями частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Положеннями частини першої статті 3 Конвенції про права дитини ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).

Під час розгляду справи встановлено, що протягом 2006-2007 років сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, та в період їх спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - син ОСОБА_3 , про що особисто зазначено позивачем в позовній заяві та визнається відповідачем.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого виконкомом Червоненської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області 10 лютого 2006 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с. 5), яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище зі « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Зі змісту статті 136 Сімейного кодексу України випливає, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз. Враховуючи викладене, предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини у разі доведеності саме обставини відсутності кровного споріднення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Калачова проти Російської Федерації» [Кalacheva v. Russian Federation] від 07 травня 2009 року, № 3451/05, п. 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з вимогами частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З доводів позивача у поданій ним позовній заяві вбачається, що він протягом 2006-2007 років перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання в них народилась дитина, у актовому записі про народження якого батьком зазначений ОСОБА_1 .. З моменту припинення відносин із відповідачем, позивач вживав усіх можливих заходів щодо участі у вихованні та утримання дитини, сплачував аліменти за рішенням суду від 9 липня 2007 року, проте відповідач не вбачала це за доцільне. Також позивач зазначає, що нещодавно після спілкування із ОСОБА_2 він зрозумів, що дитина походить не від нього, а від іншого чоловіка.

Відповідач ОСОБА_2 у поданих на адресу суду письмових заявах зазначила про визнання нею позову ОСОБА_1 про оспорювання батьківства. Разом із тим, під час проведеного судом підготовчого засідання ОСОБА_2 зазначила, що саме позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5 , 2006 року народження, у зв`язку із чим ухвалою суду від 02 квітня 2019 року під час підготовчого провадження відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову ОСОБА_1 , оскільки суд прийшов до переконання, що у даному випадку визнання відповідачем ОСОБА_2 позову суперечить закону, а також суперечить інтересам неповнолітньої дитини, яку вона представляє як її законний представник. Підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони у справі та представник позивача, який є адвокатом, будучі обізнаними про свої процесуальні права та особливість предмета доказування у цій справі, не ініціювали перед судом питання проведення судової біологічної (судової генетичної) експертизи, а обмежились лише поданням письмових заяв, де висловили свої позиції щодо предмету позову.

З урахуванням викладеного, суд при вирішені спору у цій справі виходить із пріоритетного для цього спору принципу забезпечення інтересів дитини та приходить до таких висновків.

Статтею 8 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, отримання відомостей стосовно аспектів індивідуальності особи та життєво важливий інтерес, що підпадає під дію Конвенції, - право на достовірну інформацію про одну із невід`ємних складових своєї ідентичності, наприклад, особи батьків, - сприяє розвитку людини (справа «Мікуліч проти Хорватії» [Mikuliжc v. Croatiа] від 7 лютого 2002 року, № 53176/99, п.п. 54, 64).

Отже, народження дитини та, особливо, умови його появи на світ, є невід`ємною складовою частиною приватного життя дитини та, у подальшому - дорослої людини, підпадають під дію статті 8 Європейської конвенції про права людини, яка також підлягає застосуванню у цій справі.

Таким чином, лише припущення позивача ОСОБА_1 щодо відсутності кровного споріднення між ним та дитиною ОСОБА_5 , 2006 року народження і суперечливі доводи відповідача про біологічного батька дитини не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів у цій справі.Будь-яких інших належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_5 , 2006 року народження, суду сторонами не надано.

Також суд враховує, що спірний актовий запис про народження було зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану відповідно до вимог частини 1 статті 126 СК України - за заявою позивача та відповідача, тобто осіб, які не перебували у шлюбі.

Крім того, суд також враховує, що питання щодо оспорювання батьківства не виникало між сторонами протягом тринадцяти років після народження дитини.Разом з тим, ОСОБА_1 у своєму позові заявляє про те, що з моменту припинення відносин із відповідачем, він вживав усіх можливих заходів щодо участі у вихованні та утримання дитини, сплачував аліменти за судовим рішенням, проте відповідач не вбачала це за доцільне. Позов у цій справі щодо оспорювання батьківства був пред`явлений як зустрічний у спорі за позовом ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Згодом позивач відмовилась від первісного позову про збільшення розміру аліментів та визнала зустрічний позов, посилаючись на те, що вони так домовилися з позивачем

Одночасно суд зауважує, що стосунки між батьками дитини, укладення одним із них іншого шлюбу та бажання у зв`язку із цим розірвати попередні зв`язки, не можуть впливати на інтереси дитини, її право на індивідуальність, отримання достовірної інформації про сімейні зв`язки та своїх біологічних батьків.

Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині виключення відомостей про батьківство з актового запису не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на доведення відсутності кровного споріднення між ним та дитиною. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів також не підлягають задоволенню, оскільки вони у даному випадку є похідними від позовних вимог про виключення відомостей про батьківства.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких обставин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із тим, що відповідачем не заявлено про відшкодування судових витрат, вказане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3, 8 Конвенції про права дитини, ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 126, 136 ЦК України, ст.ст. 5, 12-13, 76-81, 83, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунарський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Ситова, 11, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про виключення відомостей про батьківство з актового запису та звільнення від сплати аліментів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року, та датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя Андрюшина Л.А.