Провадження № 2/727/215/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Меренчук Р.Ю.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

за участю третьої особи ОСОБА_4

за участю представника третьої особи ОСОБА_12.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради в особі відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, де третьою особою на стороні позивачки виступає ОСОБА_4 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання малолітніх дітей без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання малолітніх дітей без згоди батька до відповідачів ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради в особі відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, де третіми особами виступають ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, посилаючись на те, що вона з 12.08.2007 року по 15.09.2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5

Зазначає, що в період шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною-інвалідом, та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стверджує, що в період спільного проживання, вона з відповідачем ОСОБА_5 та дітьми проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності її матері ОСОБА_8

Позивачка вказує, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин (з лютого 2015 року), тобто до офіційного розірвання шлюбу, відповідач зібрав свої речі та переїхав проживати в будинок своєї матері ОСОБА_9

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.09.2015 року шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача ОСОБА_5 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Зазначає, що після розірвання шлюбу, спору між сторонами про визначення місця проживання дітей не було. Діти залишилися проживати разом з нею і відповідач сплачує аліменти на їх утримання.

Позивачка вказує, що вона на даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 та разом з дітьми фактично проживає в квартирі АДРЕСА_2 , яка, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2017 року, належить на праві власності ОСОБА_4

Стверджує, що вона звернулася до відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців із письмовими заявами про зняття з реєстрації та про реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та реєстрацію за новою адресою: АДРЕСА_4 , однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дітей та відсутності рішення суду або рішення органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання дітей разом з матір`ю без згоди другого з батьків.

Зазначає, що вона не може отримати письмової згоди від відповідача ОСОБА_5 , оскільки місце його перебування їй невідоме.

На основі викладеного, позивачка просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею за місцем їх фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , з одночасним зняттям з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_5

Ухвалою судді від 11 грудня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради в особі відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, де третьою особою на стороні позивачки виступає ОСОБА_4 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання малолітніх дітей без згоди батька - відкрито.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Позивачка доповнила, що вона бажає, щоб діти були зареєстровані за фактичним місцем проживання в квартирі АДРЕСА_2 . ЇЇ співмешканець ОСОБА_4 згоден на реєстрацію її та дітей в квартирі, яка належить йому на праві власності. Вказала, що реєстрація її та дітей за іншою адресою створює їй незручності, оскільки їй потрібно брати довідки в КЖРЕП про те, в яких умовах проживають діти, а також з метою користуватись послугами найближчої поліклініки та лікарні, враховуючи хворобу дитини. Наскільки їй відомо, відповідач ОСОБА_5 перебуває за межами України, вони не спілкуються з 2015 року, тому письмову згоду на реєстрацію дітей вона не має змоги отримати. Просили суд задовольнити позовні вимоги, а також не заперечували щодо винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та постановити заочне рішення.

Представник відповідача Чернівецької міської ради в особі відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців ОСОБА_3 в судовому засіданні залишила вирішення позовних вимог на розсуд суду. Вказала, що оскільки відсутня письмова згода відповідача ОСОБА_5 на реєстрацію дітей в іншій квартирі та відсутнє рішення суду чи рішення органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю, тому вони відмовили в здійсненні вказаних дій відповідно до вимог чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги вважав обґрунтованими та просив їх задовольнити. Пояснив, що позивачка являється його співмешканкою. Приблизно два роки позивачка та її діти проживають разом з ним в квартирі АДРЕСА_2 . Вказав, що він згоден зареєструвати позивачку та дітей в квартиру, яка належить йому на праві власності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради Немилостивий І.В. в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, третьої особи, представника третьої особи, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 з 12.08.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.09.2015 року було розірвано (а.с.14).

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є дитиною-інвалідом, та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , а також копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.10-11, 13).

Відповідно до довідки КЖРЕП-6 від 11.10.2018 року за №2455 (а.с.12), позивачка ОСОБА_1 та діти ОСОБА_10 і ОСОБА_11 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої являється мати позивачки ОСОБА_8 .

Як вбачається з копії акту №390 від 27.10.2018 року, виданого КЖРЕП №4 (а.с.18), позивачка ОСОБА_1 разом з дітьми фактично проживає в квартирі АДРЕСА_4 без реєстрації, яка відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 25.02.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2017 року (а.с.15-17) належить на праві власності третій особі ОСОБА_4 , який являється співмешканцем позивачки, та, як встановлено судом, не заперечує щодо реєстрації неповнолітніх дітей позивачки по вказаній адресі.

Крім того, факт проживання дітей разом з позивачкою підтверджується також рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 15.09.2015 року (а.с.14), яким стягнуто з відповідача ОСОБА_5 аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 29.10.2018 року зверталася до відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців із письмовими заявами про зняття з реєстрації та про реєстрацію місця проживання її та її малолітніх дітей з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 та реєстрацію за новою адресою: АДРЕСА_4 (а.с.19-24), однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю письмової згоди батька дітей та відсутності рішення суду або рішення органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання дітей разом з матір`ю без згоди другого з батьків.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч.1 ст.242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Частиною 1 статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Відповідно до п 2.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2109/22421, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру, окрім інших документів, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника, співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; свідоцтво про народження, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку. Пунктом 2.3 вказаного Порядку встановлено, що відомості про дітей до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вноситься до заяви одного з них. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому законом порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХII (78912) від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_5 , який є батьком дітей, однією сім`єю з матір`ю дітей позивачкою ОСОБА_1 не проживає, позивачка не має можливості отримати від відповідача письмову згоду на зняття з реєстрації та реєстрацію дітей за місцем фактичного проживання, оскільки їй не відоме фактичне пеоебування відповідача на даний час. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дітей щодо визначення їх місця проживання, судом не встановлено. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дітей за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дітей та суттєво обмежує реалізацію їх права, що гарантовані Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист, в тому числі - враховуючи хворобливий стан ОСОБА_6 , який є дитиною - інвалідом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_5 не надано суду жодного доказу, який би спростовував заявлені позовні вимоги.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з позивачкою за місцем їх фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , з одночасним зняттям з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_5 , задовольнивши позовні вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141, 150, 155, 160 СК України, ст.ст.29, 242 ЦК України, ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Винести заочне рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Чернівецької міської ради в особі відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців, де третьою особою на стороні позивачки виступає ОСОБА_4 , де третьою особою без самостійних вимог виступає Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання малолітніх дітей без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою міста Улан-Батор, Монголія, за місцем їх фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_4 , з одночасним зняттям з попереднього місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , без письмової згоди батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 19 червня 2019 року.

СУДДЯ: