Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 462/1650/14-ц

провадження № 61-7088 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Залізничного районного суду

м. Львова від 06 червня 2018 року у складі судді Палюх Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, вимоги якого було змінено, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру від 27 жовтня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності їй, її дочці - ОСОБА_5 , та батькові - ОСОБА_6

У 1996 році дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , яка є її рідною сестрою, виїхала на постійне місце проживання за кордон України, а саме у Грецію . За її згодою і лише для того, щоб відповідачка мала місце реєстрації в Україні, вона була зареєстрована у вищевказаній квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після смерті якого вона прийняла спадщину на підставі складеного спадкодавцем заповіту від 28 серпня 2003 року.

ОСОБА_3 з часу виїзду у Грецію і станом на 2018 рік приїжджала у м. Львів лише один раз у 2015 році, з часу реєстрації не користується зазначеною квартирою та не приймає участі в утриманні цього нерухомого майна, за комунальні послуги не сплачує і наміру проживати у вищевказаній квартирі вона немає, унаслідок чого вважала, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою.

З урахуванням викладеного та змінених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у 2005 році відповідачка була зареєстрована у спірній квартирі, як член сім`ї ОСОБА_6 , після смерті якого позивачка прийняла спадщину. ОСОБА_3 з 1996 року проживає у Греції, остання була членом сім`ї ОСОБА_6 , проте не була членом сім`ї позивачки, з нею не проживала, не пов`язана спільним побутом й не мала взаємних прав та обов`язків. Отже, оскільки припинено право власності батька відповідачки - ОСОБА_6 - на спірне житлове приміщення, то й ОСОБА_3 втратила право на користування спірною квартирою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачка була зареєстрована у 2005 році у спірній квартирі, як член сім`ї співвласника цього майна, а саме батька - ОСОБА_6 , який свою частку квартири заповів позивачці, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка не є членом сім`ї позивачки, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом прийняла спадщину після смерті батька, спільним побутом з нею не пов`язана, у спірній квартирі не проживає. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачка втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачка прийняла обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, до складу якої входила 1/3 частки спірної квартири, тобто вона є співвласником цієї квартири, проте через відсутність реєстрації такого права вона обмежена у можливості розпорядження належним їй майном, а суди дійшли незаконного висновку про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відзив на касаційну скаргу не надійшов

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 462/1650/14-ц з Залізничного районного суду м. Львова.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз статей 383, 391, 405 ЦК України свідчить про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що у 2005 році ОСОБА_3 була зареєстрована у спірній квартирі, як член сім`ї ОСОБА_6 , після смерті якого позивачка на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом від 15 вересня 2014 року прийняла спадщину.

Суди дійшли вірного висновку про те, що відповідачка з 1996 року проживає у Греції, була членом сім`ї ОСОБА_6 , проте не була членом сім`ї ОСОБА_1 , з нею не проживала, не пов`язана спільним побутом й не мала взаємних прав та обов`язків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що оскільки припинено право власності батька відповідачки - ОСОБА_6 - на спірне житлове приміщення, то й ОСОБА_3 втратила право на користування спірною квартирою.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка прийняла обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, до складу якої входила 1/3 частки спірної квартири, безпідставні, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Перша львівська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 вересня 2014 року прийняла спадщину на спірну частку квартири після смерті батька - ОСОБА_3 , а відповідачка спадщину не прийняла.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк