П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2019 року місто Київ

справа № 759/989/15-ц

провадження №22-ц/824/7998/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Махлай Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 1 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Величко Т.О.,

у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року позивач ТзДВ «Страхова компанія «Індіго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 вересня 2009 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» транспортного засобу «Mitsubishi» дм. НОМЕР_1 . під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу «Maserati» д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Lexus» д. н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 .. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 5 листопада 2009 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

10 квітня 2009 року між страховиком ТДВ «СК «Індіго» та страхувальником ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №206-01855-09, згідно якого, позивач прийняв на себе зобов`язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Mitsubishi» д.н. НОМЕР_4 . 28 вересня 2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні й надав всі необхідні документи.

Страховик на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № 11030/206/205 від 6 вересня 2013 року, страхового акту № 11494/206/205 від 5 липня 2010 року рахунку фактури № 00013236/1 від 7 жовтня 2009 року, рахунку фактури № 041209/5 від 4 грудня 2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування відшкодував страхувальнику 25 953,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3907 від 25 вересня 2013 року та платіжним дорученням № 11844 від 12 липня 2010 року.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 1 березня 2019 року задоволені позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 25 953, 32 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вважає, рішення суду необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, оскільки страховий випадок настав 27 вересня 2009 року, а позов до суду поданий 23 січня 2015 року. Нею було подано до суду заяву про застосування позовної давності,яка судом не застосована.

Суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», які регулюють перехід права вимоги в порядку суброгації та заміну кредитора, і дійшов неправильного висновку про те, що ТДВ «СК «Індіго» після виплати страхового відшкодування набув регресної вимоги до ОСОБА_1 , хоча зазначені норми закону регресні правовідносини не регулюють.

Відзив на апеляційну скаргу стороною позивача не подано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 27 вересня 2009 року на автодорозі Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» транспортного засобу «Mitsubishi» дм. НОМЕР_1 . під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу «Maserati» д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Lexus» д. н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 5 листопада 2009 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

10 квітня 2009 року між страховиком ТДВ «СК «Індіго» та страхувальником ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-01855-09, згідно якого позивач прийняв на себе зобов`язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати застрахованого транспортного засобу «Mitsubishi» дм. НОМЕР_1.

ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі страхового акту № 11030/206/205 від 6 вересня 2013 року, страхового акту № 11494/206/205 від 5 липня 2010 року рахунку фактури № 00013236/1 від 7 жовтня 2009 року, рахунку фактури № 041209/5 від 4 грудня 2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування відшкодував ОСОБА_2 25 953,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3907 від 25 вересня 2013 року та платіжним дорученням № 11844 від 12 липня 2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач в межах договору добровільного страхування наземного транспорту, виплатив страхувальнику ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 25 249,32 грн., у зв`язку з чим у порядку ст.. 27 Закону України «Про страхування» набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток - відповідача ОСОБА_1 , яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК Українита статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією.

При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно з якими зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Виходячи з наведеного, помилковим є застосування до суброгації у страхових відносинах положень частини шостої статті 261 ЦК України, згідно з якою лише за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Наведена вище норма розрахована на відносини, коли одне зобов`язання (основне) припиняється виконанням обов`язку боржника третьою особою, і у такої особи виникає право регресу вже за новим регресним зобов`язанням. Відповідно за новим регресним зобов`язанням позовна давність починає спливати заново.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі № 12-134гс18.

Отже, зважаючи на викладене та на перехід до позивача (ТзДВ «СК «Індіго») після виплати страхового відшкодування потерпілому за договором майнового страхування від останнього прав кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» регулюють спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається.

Оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, зокрема, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 зокрема посилалася на пропуск позивачем позовної давності та просила застосувати позовну давність до вимог позивача /а.с. 127-129, 137/.

Як убачається з матеріалів справи, ДТП за участю автомобілів «Mitsubishi» дм. НОМЕР_1 . під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу «Maserati» д. н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Lexus» д. н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 сталася 27 вересня 2009 року.

ТзДВ «СК «Індіго» звернулося до суду з позовною заявою 23 січня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, безпідставно не застосував норми матеріального закону, що регулюють позовну давність, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, тому з ТДВ «СК «Індіго» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 389,32 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 1 березня 2019 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» () на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 389,32 грн. (триста вісімдесят дев`ять гривень, тридцять дві копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Махлай

А.М. Стрижеус