Справа № 185/1601/19
Провадження № 2/185/2069/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить, з урахуванням уточнень від 15.05.2019 року, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилась їх спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі подружні відносини у сторін погіршились, відповідач має намір виїхати працювати за кордон. Позивач на час відсутності матері має бажання та змогу виховувати їх неповнолітню дочку. Відповідач же вважає, що вихованням дитини має займатись її бабуся. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

У підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнала повністю та не заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Павлоградської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не підтримав, просив ухвалити рішення в інтересах дитини.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач 10 вересня 2014 року уклали шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білозерського районного управління юстиції у Херсонській області складено відповідний актовий запис № 98 (а.с.28). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3 (а.с.29).

Згідно копії акту обстеження умов проживання від 15.05.2019 року, спеціалістами служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 . За даним актом для виховання та розвитку дитини створені такі умови: у дитини є окрема кімната, окреме ліжко, шафа для одягу, іграшки. Житлово-побутові умови проживання є задовільними.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім цього, згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною у 1991 році, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При цьому стаття 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору щодо місця проживання доньки сторін, суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

При цьому суд виходить лише з інтересів дитини. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі.

Відповідно до статей 3 та 9 Конвенції про права дитини, при забезпеченні прав дитини, першочергово повинні бути враховані якнайкращі інтереси дитини. 01.07.2017 р. Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», в якому було зроблено висновок, що під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватися ст. 51 Конституції України, яка гарантує кожному з подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

Суд також вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на взаємовідносини доньки з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, враховуючи що позовні вимоги позивача не суперечать положенням чинного законодавства та повністю визнані відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визначивши місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 згідно якого орган опіки та піклування вважає за не доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком, оскільки зазначений висновк органу опіки та піклування на думку суду є немотивованим та містить лише узагальнене посилання на те, що цей висновок виданий в інтересах дитини. Жодних конкретних доводів, які б заперечували визначити місце проживання дитини разом з батьком у висновку не зазначено.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.5,12,13,81,89,141,258,259,263-265,268,273,280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 95.

Суддя М. М. Перекопський