П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/3922/18

Номер провадження 22-ц/804/1214/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Попової С.А.

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року, у складі судді Медведського М.Д., повне рішення складено 14 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», найменування якого змінено на акціонерне товариство «Українська залізниця»,

про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки під час звільнення та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В с т а н о в и в:

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця», найменування якого змінилось на акціонерне товариство «Українська залізниця», далі - АТ «Укрзалізниця» або підприємство), в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати з березня по червень 2017 року, грошову компенсацію за невикористану відпустку, що становить 11711 грн. 95 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку 251 грн. 03 коп. за кожен день затримки, починаючи з 03 червня 2017 року по час винесення судом рішення.

В обґрунтування позову зазначила, що з 11 липня 2016 року була прийнята на посаду старшого інспектора з кадрів виробничого підрозділу «Енергозбут» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за переводом з Державного підприємства «Донецька залізниця». Наказом №1122/ДН-ос від 31 травня 2017 року вона звільнена з посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 02 червня 2017 року.

На момент звільнення роботодавець не сплатив їй заробітну плату за березень 2017 року - 4235,59 грн., за квітень 2017 року - 3469,29 грн., за травень 2017 року - 3508,57 грн., за червень 2017 року - 1838,55 грн., в тому числі компенсація за невикористані 7 днів щорічної відпустки - 1495,69 грн. Після звільнення вона не отримала усі належні їй виплати при звільненні. 24 липня 2017 року позивач одержала у касі структурного підрозділу «Донецької дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (м.Лиман) частково заробітну плату за березень 2017 року в сумі 1340,05 грн. Тому сума заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року становить 2895,54 грн. (4235,59 грн. - 1340,05 грн.). Оскільки підприємство не провело з нею повного розрахунку в день звільнення, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 22 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 11711,95 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03.06.2017 року по 04.12.2018 року включно у розмірі 95140,37 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та здійснити поворот виконання судового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення ст. 272 ЦПК України судом першої інстанції не направлено відповідачу судове рішення, чим порушено його право на оскарження в апеляційному порядку.

Суд прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки не має можливості здійснити розрахунки щодо нарахування заробітної плати з причин впливу дії форс-мажорних обставин, які є загальновідомими, свідчать про відсутність вини відповідача, що підтверджуються Науково-правовим висновком щодо унеможливлення виконання обов`язків № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року.

Судом не взято до уваги, що регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не має змоги підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на можливість проведення розрахунку, оскільки на території окремих районів Донецької та Луганської областей відсутній доступ до підприємств галузі, тому відсутня заборгованість з виплати заробітної плати за час вимушеного простою.

У спірних правовідносинах Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є спеціальним законом.

Зазначає, що 20 березня 2017 року Лиманським відділом Слов`янського ВП ГУ ГП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000286 з приводу того, що 17 березня 2017 року група невідомих осіб увійшла до відділу кадрів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», розташованого у м.Донецьк, вул. Артема , 68 та без пояснень запропонували працівникам відділу кадрів забрати особисті речі, здати ключі від сейфів, кабінетів та покинути будівлю. В результаті неправомірних дій невідомі особи незаконно заволоділи печаткою відділу кадрів структурного підрозділу, чим заподіяно шкоди господарській діяльності.

У відповідача є сумніви щодо доказів, які містяться в матеріалах справах: особова картка працівника, табель обліку використання робочого часу, розрахунки заробітної плати, особистий рахунок, розрахунок оплати відпустки тощо, які не мають дати складання та номеру реєстрації у відповідному журналі. Також є сумніви щодо підписання їх уповноваженою на це особою, оскільки дія доручення на здійснення повноважень керівником структурного підрозділу де працювала позивач була припинена 05 травня 2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця».

Відповідно до положень ст.360 ЦПК України до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначала, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року не замінює Сертифікат про настання обставин непереборної сили, а тому не може бути підставою для невиконання зобов`язань.

До 20 березня 2017 року відповідач виконував свої зобов`язання по оплаті праці, а з цієї дати у структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» був встановлений простой. З цього часу по день її звільнення з ініціативи відповідача велося керування та управляння структурним підрозділом регіональною філією «Донецька залізниця». Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду згідно ст.113 КЗпП України. Доводи відповідача про неможливість оплати часу простою є беззмістовними та необґрунтованими. В якості підтвердження обсягів нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по червень 2017 року позивачем до суду були подані відповідні розрахунки по заробітній платі, надані бухгалтерією підприємства.

Документи для остаточного розрахунку, у тому числі розрахунки по заробітній платі, табелі обліку робочого часу з березня по червень 2017 року, оригінал наказу про припинення трудового договору, форму П-2 та інші документи, згідно наказу № 899-Н від 26.06.2017 року, а саме первинні документи були направлені позивачем в структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ Укрзалізниця» (м.Лиман) до робочої комісії з опрацювання первинних документів та зареєстровані в ній.

Крім того, посилання відповідача на відсутність первинних документів у зв`язку з неможливістю їх передачі з непідконтрольної території не відповідає дійсності, оскільки з 2008 року по дату звільнення позивача включно відповідач використовував автоматизовану систему бухгалтерського обліку «Фобос», тому мав можливість отримання первинних документів в електронному вигляді.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать запис в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 1375, 1376 та довідка про доставку смс-повідомлення (а.с.247, 248, 249). З заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернулися.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

За приписами ч.ч.1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 на підставі наказу № 34-лс від 06 серпня 2014 року була прийнята в структурний підрозділ «Енергозбут» ДП «Донецька залізниця» електромеханіком дільниці (3 групи) Ясиноватського регіонального відділу з обслуговування споживачів електроенергії, та на підставі наказу № 81-ос від 22 червня 2016 року була переведена старшим інспектором з кадрів.

Відповідно до запису №№ 23, 24 трудової книжки 11 липня 2016 року «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Структурний підрозділ «Енергозбут» державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Енергозбут» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно із копією наказу начальника структурного підрозділу «Енергозбут» за № 13/ЕЕ від 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі «Енергозбут» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року був встановлений простой.

Згідно наказу ПАТ «Українська залізниця» від 31 травня 2017 року № 1122/ДН-ос ОСОБА_1 було звільнено з посади старшого інспектора з кадрів виробничого підрозділу «Енергозбут» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.24).

24 липня 2017 року позивачем було частково отримано через касу заробітну плату за березень 2017 року у розмірі 1340,05 грн.

При звільненні ОСОБА_1 не було проведено повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені.

Відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з березня 2017 року по червень 2017 року. Нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата, складається: за березень 2017 року, урахуванням фактично відпрацьованого часу та з урахуванням часу простою - 4235,59 грн., з яких сплачено 1340,05 грн., тобто сума до сплати становить 2895,54 грн.; за квітень 2017 року - 3469,29 грн.; за травень 2017 року - 3508,57 грн.; за червень 2017 року - 1838,55 грн., а всього на суму 11711,95 грн. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Доказів, що заборгованість була в іншій сумі чи погашена, відповідачем ПАТ «Українська залізниця» суду не надано.

Судом також встановлено, що існували певні обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності відповідача, однак нестабільна фінансово-господарська діяльність підприємства або відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 11711,95 грн. суд першої інстанції виходив з того, що остання перебувала з Донецькою дирекцією залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» в трудових відносинах до 02 червня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 02 червня 2017 року.

Структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, починаючи з квітня 2016 року, а позивача звільнено 02 червня 2017 року.

При цьому суд відхилив посилання відповідача про неможливість вивезти первинні документи, як підстави для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат належних працівникові, а так саме вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами відомості, наведені у документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними.

Непроведення з вини власника розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд прийшов до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні. З урахуванням періоду затримки остаточного розрахунку з 03 червня 2017 року по день постановлення судом рішення 04 грудня 2018 року, що дорівнює 379 днів, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 95140,37 грн., виходячи з того, що середньоденна заробітна плата становить 251,03 грн.

З таким висновком апеляційний суд не може погодитись з наступних підстав.

ПАТ «Укрзалізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця», є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство).

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Укрзалізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правила, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Стаття ст. 47 КЗпП України передбачає обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина перша цієї норми права наголошує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи (ч.1 ст.83 КЗпП України).

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Відповідно до ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використання робочого часу, розрахункова-платіжна відомість.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій ст.81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у ч.1 ст.76 ЦПК України. Так доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до наказу Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 645-НЗ-1 від 28 квітня 2017 року з 17 липня 2017 року вилучено зі складу регіональної філії «Донецька залізниця» структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничі підрозділи, які підпорядковані структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», зокрема виробничий підрозділ «Енергозбут» (а.с.29-31).

Наказами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД та Виробничого підрозділу «Енергозбуту» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 20 березня 2017 року № 13/ЕЕ встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для працівників виробничого підрозділу «Енергозбут», зокрема і для ОСОБА_1 (а.с.26, 27).

Зазначеними наказами на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників виробничого підрозділу, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої», визначені відповідальних осіб за облік працівників, які знаходяться на простої. Вирішено оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати, застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк Донецької області визнано тимчасово окупованою територією України.

Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, яким тимчасово до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського комплексу заходів від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької і Луганської областей шляхом залізничного сполучення.

Виробничі підрозділи Регіональної філії «Донецька залізниця», а саме: Донецька дирекція залізничних перевезень, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення діяльності з 15 березня 2017 року (дати введення в дію вищевказаного рішення Ради національної безпеки і оборони України) припинили виконання своїх функцій із забезпечення перевізного процесу.

У зв`язку з захопленням 17 березня 2017 року невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у м. Донецьку, у відповідача з 17 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої) до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За цим фактом за заявою відповідача від 20 березня 2013 року порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками статті 341 КК України «Захоплення державних або громадських будівель чи споруд».

Висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили (наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв`язку із цим антитерористичної операції). Із фактичним захопленням з 17 березня 2017 року адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих, зокрема у м. Донецьку (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства) відповідач, у тому числі, фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних та ін., що підлягають до виплати на користь робітників як поточних виплат, так і виплат у день звільнення, та, будучи позбавленим можливості користуватися своїми коштами, здійснювати відповідні виплати, а також будь-які інші юридично значимі правові дії, на підставі яких могли б виникати чи припиняти свою дію певні правовідносини.

Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька Донецької області і Донецької області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, у тому числі до первинних документів з обліку трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищезазначеними структурними підрозділами і виробничими потужностями, що були закріплені за ним, а таким чином і припинене провадження господарської діяльності, знівелювала можливість ПАТ «Укрзалізниця» виконати зобов`язання згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України (а.с. 88, 89, 131, 132).

Заперечуючи проти позову та в апеляційній скарзі відповідач вказує на неможливість здобуття документів про заборгованість і її виплату працівникам через захоплення підприємства, де акумульована вся документація щодо роботи позивача, як то підтверджено і Науково-консультативним висновком Торгово-промислової палати.

Внаслідок захоплення виробничих потужностей підприємства озброєними формуваннями, що роботодавець не міг передбачити чи відвернути, через що господарська діяльність підприємства на території м.Донецька не відбувалась, відсутності первинної документації щодо фактичної роботи позивача на підприємстві після 16 березня 2017 року, явка на робоче місце та знаходження на роботі до кінця робочого дня з 20 березня 2017 року, відповідно до наказу від 20 березня 2017 року№ 13/ЕЕ, і до її звільнення з підприємства, нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за спірний період на даний час немає підстав.

До теперішнього часу первинна документація щодо трудових відносин з позивачем до відповідача не надходила.

Достовірність поданих позивачем документів не підтверджена.

В обґрунтування позовних вимог позивачем долучено копії трудової книжки, наказу про її звільнення, табелів обліку використання робочого часу за період березень - червень 2017 року та розрахункових листків за вказаний період, які підписані керівником відокремленого підрозділу В.А. Мороча та головним бухгалтером (а.с.37 - 43).

Перелічені вище копії документів, як належні докази були покладені в основу судового рішення, і на підмтаві яких суд дійшов висновку, що витребувані позивачем суми заборгованості були фактично нараховані та підлягають виплаті позивачу, з чим колегія суддів не може погодитись, оскільки надані ОСОБА_1 докази не відповідають вимогам ст.95 ЦПК України.

Ведення табелю обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентуються наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т.ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Заповнений Табель підписує відповідальна особа (бухгалтер, кадровик або табельник) чи керівник структурного підрозділу. Належно оформлений Табель і засвідчений підписами осіб, відповідальних за його заповнення (відповідність наказам, розпорядженням тощо) працівник із відділу кадрів також підписує Табель і передає його до бухгалтерії для нарахування заробітної плати.

Тобто табель - це первинний документ для обліку відпрацьованого часу, який є також підставою для нарахування заробітної плати працівникам.

Надані позивачем табелі обліку робочого часу не оформлені з додержанням вимог наказу Держкомстату України від 05 грудня 2008 року № 489, не завірені належним чином, тому не є належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами.

На підтвердження виходу позивачем на роботу в період простою, до матеріалів справи не надано відомості з Журналу обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої, ведення якого було передбачено наказом виробничого підрозділу «Енергозбут» від 20 березня 2017 року № 13/ЕЕ.

Подані позивачем розрахункові листки на підтвердження своїх вимог не завірені належним чином повноважною особою, не містять даних щодо дати їх складання, номеру реєстрації у відповідному журналі, походження цих документів невідомо, тож вони не можуть бути визнані належними, допустимими та достовірними доказами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, як вбачається з наданих позивачем незавірених належним чином копій табелів обліку використання робочого часу та розрахункових листків за період березень - червень 2017 року, вони підписані керівником виробничого підрозділу «Енергозбут» ОСОБА_3 , який був наділений повноваженнями видавати та підписувати від імені Підрозділу розпорядчі документи (накази) та затверджувати внутрішні документи з питань, що стосується діяльності Підрозділу, здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників структурних підрозділів та виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників структурних підрозділів на підставі довіреності від 02 листопада 2016 року, дія якої припинена 05 травня 2017 року ( а.с. 142, 143).

Не може бути прийнята до уваги і надана позивачем копія довідки про доходи за період грудень 2016 року - травень 2017 року (а.с.112), оскільки копія цієї довідки не завірена належним чином, не містить дати її складання та реєстрації у відповідному журналі.

Звертаючись до суду з позовом і у запереченнях на відзив (а.с. 108 -110), ОСОБА_1 вказує на спрямування нею необхідної документації до Дирекції підприємства в м. Лиман, що були підготовлені і видані їй за місцем її роботи у виробничому підрозділі «Енергозбут».

Дані обставини заперечуються відповідачем та не підтверджуються матеріалами справи.

Проте, ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 11711,95 грн., суд першої інстанції, не дав належної оцінки встановленим у справі обставинам та доказам, поданим сторонами, з урахуванням вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що у трудових правовідносинах між відповідачем ПАТ «Укрзалізниця» та його працівниками, зокрема ОСОБА_1 з 20 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких ПАТ «Укрзалізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, та дійшов помилкового висновку, що вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню, оскільки позивач не надала суду належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Копії документів, додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чином, їх походження не відомо, тож вони не можуть бути визнані судом належними та допустими доказами.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати у розмірі 11711,95 грн., не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача про безпідставне стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України.

Стягуючи з ПАТ «Укрзалізниця» середній заробіток за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи положення п.1 ч.1 ст.617 ЦК України, відповідач може бути повністю звільнений від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні за умови, що це сталось внаслідок дії непереробної сили, яку відповідач не міг передбачити або передбачив, але не міг її відвернути. Суд прийшов до висновку, що відповідач не підтвердив належними та достатніми доказами настання форс-мажорних обставин (обставин непереробної сили), які об`єктивно унеможливили виконання ним обов`язків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного трудового законодавства України, зокрема ст.ст.113, 116, 117 КЗпП України. Єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини є сертифікат про форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідченням форс-мажорних обставин та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини. У науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 науковцями лише досліджуються та аналізуються фактичні обставини, що склались в господарській діяльності відповідача, а не засвідчується настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання обов`язків відповідача, передбачених законодавством України про працю.

Однак з таким висновком апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, для задоволення вимог про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні слід встановити, що невиплата заробітної плати відбулася з вини роботодавця.

Зі справи вбачається, що відповідач посилається на об`єктивні причини, зумовлені проведенням зокрема в Донецькій області АТО та на науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-102, у зв`язку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі.

Як вбачається із пункту 7 розділу ІV вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44 , у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своєчасно своїх обов`язків.

Пунктом 10 розділу ІV вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

В цій частині апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц, провадження № 61-36747 св18.

Відповідні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року № 365цс16, від 31 травня 2017 року № 6-2163 цс16, а також у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 264/925/17 ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 225/5072/17.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгівельно - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгівельно - промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчений відповідною печаткою Торгівельно-промислової палатою, тому відсутність у вказаному висновку назви сертифікат не свідчить про те, що цей доказ є неналежним. Апеляційний суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Вищевикладене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року про настання форс-мажорних обставин не є обов`язковим для застосування та носить рекомендувальний характер.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини у непроведенні своєчасного розрахунку при звільненні позивачки є обґрунтованими, а висновок суду щодо відсутності вини відповідача у своєчасному розрахунку при звільненні позивача, та посилання позивачки у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідачем не надано саме сертифікат Торгово-промислової палати, є помилковим.

Зважаючи на викладене, враховуючи відсутність вини відповідача у невиконанні ним трудових обов`язків, що підтверджується відповідним висновком Торгово-промислової палати, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції і в частині стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_1 у розмірі 95140,37 грн. та про відмову у задоволенні і цієї частини позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального закону, зроблені висновки, які не відповідають встановленим у справі обставинам та неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрзалізниця», назва якого змінена на АТ «Укрзалізниця» про стягнення заборгованості із заробітної платі, компенсації за невикористані дні відпустки під час звільнення та середнього заробітку.

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачем сплачено судовий збір 1602,78 грн. (а.с.198, 222), який відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір» повинен був сплачений у розмірі 1602,78 грн. (106852,32 грн х 1%) х 150%).

Оскільки позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, а позивач за цими вимогами не звільнена від сплати судового збору, оскільки це не є заробітною платою, а є компенсаційними виплатами, з ОСОБА_1 на користь відповідача у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягає стягненню 1427,10 грн. (95140,37 грн. х 1%) х 150%).

В апеляційній скарзі відповідач також просить здійснити поворот виконання судового рішення.

Як вбачається з копій платіжних вимог № 58319337 та 58332748 від 21 лютого 2019 року, Печерським районним відділом державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві з відповідача стягнуто в примусовому порядку згідно з виконавчими листами №237/3922/18 Мар`їнського районного суду Донецької області кошти в сумі 1076,28 грн. та 117838,55 грн. (а.с.201, 202, 203).

Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він відмовляє в позові повністю.

Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Разом з тим у задоволенні заяви про поворот виконання слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 445 ЦПК України, згідно з якою у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами нарахування та невиплату відповідачем у зазначеному нею розмірі заробітної плати, відсутності первинної документації щодо фактичної роботи позивача на підприємстві та нарахування позивачу заробітної плати.

Оскільки судове рішення, що скасовується, не ґрунтувалось на повідомленні позивачем неправдивих відомостей або поданих нею підроблених документах, то підстав для повороту виконання рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки під час звільнення та середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 1427 (одна тисяча чотириста двадцять сім) гривень 10 копійок.

У задоволенні заяви акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 04 грудня 2018 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 червня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

С.А.Попова