ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м.Суми

Справа №592/8778/18

Номер провадження 22-ц/816/3463/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Катрич О.М. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», третя особа: Спільне підприємство «Денвер» у формі товариства з обмеженою відповідальністю, в якому, остаточно уточнивши свої вимоги, просять визнати іпотеку на належну їм на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 такою, що припинена, скасувати записи про проведену державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію заборони на вказану квартиру.

Свої вимоги мотивують тим, що 17 липня 2007 року між СП «Денвер» (у формі ТОВ) та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір кредитної лінії № 114/07 ЮР, відповідно до якого СП «Денвер» (у формі ТОВ) отримало кредитні кошти в розмірі 285 000 грн з кінцевим терміном повернення 15 липня 2010 року та сплатою 18% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань СП «Денвер», 17 липня 2007 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як майновими поручителями був укладений договір іпотеки. Рішенням господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року по справі 17/67-10 з СП «Денвер» було стягнуто 285 000 грн заборгованості по кредиту, 4 497,52 грн заборгованості по відсотках, 63 677,93 грн простроченої заборгованості за відсотками, 4 675,33 грн пені, а всього 357 850,78 грн. Листом від 13 березня 2018 року СП «Денвер» було повідомлено про виставлення права вимоги для індивідуального продажу на відкритих торгах та вказано, що сума заборгованості становить 454 357,86 грн, а саме 29 588,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 424 769,54 грн заборгованість за відсотками. В період дії кредитного договору, між банком та СП «Денвер» було укладено декілька додаткових угод про збільшення відсоткової ставки, однак в договір іпотеки з майновими поручителями відповідних змін внесено не було. Вказують, що ОСОБА_1 особисто було сплачено 318 587,13 грн в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Ці кошти повинні бути зараховані на погашення 18 відсотків річних та залишок основного боргу. Також позивачі зазначають про безпідставне нарахування відсотків банком після закінчення строку дії договору в 2010 році. Таким чином, оскільки основне зобов`язання було виконане належним чином, то похідне від нього зобов`язання іпотека повинне бути також припинене.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2019 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.

Припинено іпотеку квартири за адресою АДРЕСА_1 . Скасовано записи про проведену державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію заборони на вказану квартиру.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У своїх доводах вказує на те, що оскільки рішення господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року виконане частково і правовідносини між сторонами кредитного договору не припинилися, а іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, то суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для припинення іпотеки. Крім того, вказують, що індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми та проценти за позикою підлягають нарахуванню та сплаті до моменту фактичного повернення боргу в межах строку дії кредитного договору. Також зазначають про безпідставне неврахування судом заяви про застосування наслідків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що станом на 19 червня 2019 року рішення господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року виконано в повному обсязі. 3% річних та розрахунок індексу інфляції не є змістом основного зобов`язання, а є наслідками прострочення виконання зобов`язання, а тому не можуть бути предметом розгляду в даній справі, крім того розраховані невірно. Оскільки позивачі дізналися про наявність заборгованості 13 березня 2018 року з листа ПАТ «Імексбанк», то саме з цього часу потрібно відраховувати позовну давність для звернення до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» адвоката Давидова А.Г., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивачів адвоката Буланова О.М., який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2007 року між АКБ «Імексбанк» та ТОВ СП «Денвер» був укладений договір кредитної лінії № 114/07 ЮР строком до 15 липня 2010 року, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 300 000 грн з річною відсотковою ставкою 18% для цілей, пов`язаних з поповненням обігових коштів (т. 1 а. с. 9-15).

Того ж дня для забезпечення виконання зобов`язань зі сторони СП «Денвер» за кредитним договором № 114/07 ЮР, між АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки на належну останнім на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 19-23).

Додатковою угодою від 07 лютого 2008 року до договору кредитної лінії № 114/07 ЮР були внесені зміни в п. 1.1.1 ст. 1 «Предмет договору» та збільшено річну відсоткову ставку до 19 % (т. 1 а. с. 15).

Додатковою угодою від 08 травня 2008 року до договору кредитної лінії № 114/07 ЮР були внесені зміни в п. 1.1.1 ст. 1 «Предмет договору» та збільшено річну відсоткову ставку до 28 % (т. 1 а. с. 16).

Додатковою угодою від 23 жовтня 2008 року до договору кредитної лінії № 114/07 ЮР були внесені зміни в п. 1.1.1 ст. 1 «Предмет договору» та збільшено річну відсоткову ставку до 32 % (т. 1 а. с. 17).

Рішенням господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року стягнуто з ТОВ СП «Денвер» на користь АКБ «Імексбанк» заборгованість за договором кредитної лінії № 114/07 ЮР від 17.07.2007 року станом на 19.05.2010 року: 285 000 грн поточної заборгованості за кредитом, 4 497,52 грн поточної заборгованості за відсотками, 63 677,93 грн простроченої заборгованості за відсотками, 4 675,33 грн пені за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом та повернення кредиту (т. 1 а. с. 26-29)

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2013 року в рахунок погашення заборгованості ТОВ СП «Денвер» по договору кредитної лінії № 114/07 ЮР станом на 02.04.2013 року в розмірі 276 063,65 грн, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 271 388,32 грн та пені в розмірі 4 675,33 грн, звернуто стягнення на належну позивачам на праві власності квартиру, що була передана в іпотеку (т. 1 а. с. 46-48).

З розрахунку заборгованості по кредиту, несплаченим відсоткам та неустойки за договором вбачається, що кредит був наданий в сумі 300 000 грн, станом на 05 липня 2018 року сума погашення кредиту складає 270 411,68 грн, залишок заборгованості за кредитом становить 29 588,32 грн, а за процентами 412 480,92, а всього заборгованість складає 442 069,24 грн (т. 1 а. с. 203).

СП «Денвер» листом від 13 червня 2018 року повідомлено про те, що право вимоги за договором кредитної лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року буде виставлено для індивідуального продажу на відкритих торгах (аукціоні) 05 липня 2018 року, та що заборгованість за вказаним договором складає 454 357,86 грн (т. 1 а. с. 64).

За результатами відкритих торгів (аукціону) від 05 липня 2018 року, ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» 02 серпня 2018 року уклали договір № 89 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договором кредитної лінії № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року, а також нотаріально посвідчений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за договором іпотеки від 17 липня 2007 року (т. 1 а. с. 167-174).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням господарського суду була визначена кредитна заборгованість в розмірі 357 850,78 грн, сплачена кредитна заборгованість у розмірі 496 481,37 грн, що підтверджує належне виконання зобов`язання у більшому розмірі. Право ПАТ «Імексбанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимог щодо стягнення в судовому порядку заборгованості, тому кредитне зобов`язання припинилося, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Про наявність заборгованості позивачі дізналися з листа ПАТ «Імексбанк» від 13 березня 2018 року, тому строк позовної давності не пропущений.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про належне виконання зобов`язання за кредитним договором і внаслідок цього припинення іпотеки не можна, так як він не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 593 ЦК України, статтями 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Частиною 4 ст. 82 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року була визначена заборгованість ТОВ СП «Денвер» за кредитним договором станом на 19.05.2010 року у розмірі 285 000 грн за тілом кредиту, 68 175,45 грн за відсотками та 4 675,33 грн пені.

СП «Денвер» було сплачено у 2012 році на виконання вказаного рішення суду 13 611,68 грн в рахунок погашення основної заборгованості та 68 175,45 грн за відсотками (т. 1 а. с. 203).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2013 року була встановлена наявність заборгованості ТОВ СП «Денвер» по кредитному договору станом на 02.04.2013 року за тілом кредиту в розмірі 271 388,32 грн та пенею в розмірі 4 675,33 грн.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що на виконання вищезазначеного рішення, в рахунок погашення основної заборгованості ТОВ СП «Денвер» було сплачено 241 800 грн.

Тобто, непогашеною залишилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 29 588,32 грн (271 388,32 - 241 800) та пеня в розмірі 4 675,33 грн.

Таким чином, на час звернення за даним позовом до суду та ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, зобов`язання за кредитним договором, яке забезпечувалось іпотекою належної позивачам квартири, в повному обсязі не було виконано.

Суд першої інстанції наведених обставин, які підтверджуються матеріалами справи не врахував, перевіряючи виконання основного зобов`язання, безпідставно взяв до уваги загальну суму сплачених коштів за кредитним договором з часу його укладення у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та припинення іпотеки.

В той же час, суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Оскільки строк кредитного договору № 114/07 ЮР від 17 липня 2007 року сплив 16 липня 2010 року, то з цього часу нарахування ПАТ «Імексбанк» процентів за користування коштами банку є неправомірним.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором остання вказана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Враховуючи викладене, а також відсутність доказів належного виконання грошового зобов`язання за кредитним договором на час розгляду справи місцевим судом, колегія суддів не вбачає підстав для припинення зобов`язання за договором іпотеки, який є похідним від кредитного договору.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 343/2448/16-ц.

До відзиву на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Буланов О.М. додав нові докази про сплату 19 червня 2019 року на виконання рішення господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року 34 263,65 грн та 1994,53 грн (т. 2 а. с. 141-142).

Колегія суддів не приймає вказані докази, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того це ті докази, які існували на час розгляду справи судом першої інстанції.

За ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Як на підставу своїх вимог про припинення іпотеки позивачі посилались на ту обставину, що на погашення заборгованості за кредитним договором майновим поручителем ОСОБА_1 було сплачено 318 587,13 грн за період з 06.08.2012 року по 27.11.2014 року. Таким чином надані представником позивача апеляційному суду докази про сплату заборгованості за кредитним договором на виконання рішення господарського суду Сумської області від 26 серпня 2010 року не існували на час розгляду справи судом першої інстанції та на обставину, яка підтверджується цими доказами позивачі не посилались як на підставу позову про припинення іпотеки. Проте позивачі не позбавлені можливості звернутися до суду з новим позовом з інших підстав.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про застосування наслідків спливу строків позовної давності для звернення позивачів до суду, оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю. В той час як поважність причини пропуску строку для звернення з позовом, суд перевіряє, якщо встановить, що позов є обґрунтованим.

Отже, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підлягає стягненню в дольовому порядку судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 057,20 грн, тобто по 352,40 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в дольовому порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 057 гривень 20 копійок, тобто по 352 гривні 40 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик