Справа № 409/897/19
Провадження № 2/417/283/19
У х в а л а

іменем україни

"16" липня 2019 р. с.Марківка Луганської області

Суддя Марківського районного суду Луганської області Рукас О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та в`їзд і виїзд в зону АТО без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2019 року позивач звернулася до Білокуракінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та в`їзд і виїзд в зону АТО без згоди та супроводу батька.

Ухвалою Білокуракінського районного суду Луганської області від 23.04.2019 року цивільну справу передано на розгляд Марківському районному суду Луганської області.

30.05.2019 року дана цивільна справа надійшла до Марківського районного суду Луганської області.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 03.06.2019 року зазначену позовну заяву було залишено без руху та позивачу було запропоновано протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175,177 ЦПК України, роз`яснені наслідки.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила №57). Пунктом 3 Правил №57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі -батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Відповідно до пп. 1 п. 4 вказаних Правил, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених один з батьків нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З аналізу вищевказаних положень випливає, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з зазначенням держави та конкретного часового проміжку перебування в ній.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 Конвенції Об`єднаних націй Про права дитини (ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, при розгляді судами такої категорії справ, суд має визначити відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, визначити надання одноразового дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон без згоди та супроводу одного із батьків з визначенням його початку і закінчення, дослідити докази необхідності виїзду дитини за кордон та обґрунтування терміну виїзду.

Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен раз), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном.

Встановлено, що в своїх позовних вимогах позивач не обґрунтувала терміну виїзду, а просить надати дозвіл у будь-який час до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Відповідно до цілей Гаазької конвенції, суть якої полягає у тому, що один із батьків не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного місця проживання.

Окрім того, позивачем в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не надає дозволу на виїзд дитини за кордон.

25.06.2019 року позивач була повідомлена - через оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на веб-сайті Марківського районного суду в розділі «Повідомлення про судове засідання або про виклик до суду осіб, яким неможливо здійснити надіслати кореспонденції», оскільки позивач не отримує поштову кореспонденцію за адресою, яку вона зазначила у позовній заяві.

До теперішнього часу не усунуто недоліки у встановлений строк, не направлено клопотання про продовження строку для усунення недоліків.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст.175, 177 ЦПК чи не сплачений судовий збір, постановляє ухвалу про залишення позову без руху, про що повідомляє позивача і надає термін для виправлення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175,177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки до теперішнього часу вказані судом недоліки позивачем не усунуті, ухвала Марківського районного суду від 03.06.2019 року не виконана; позивач не вжила будь-яких заходів для виконання належним чином ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, строк наданий судом для їх усунення сплив, від позивача не надійшло клопотання про його продовження, тому позовну заяву необхідно визнати не поданою та повернути позивачу.

Керуючись ст.ст.175,177,185 ЦПК суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України та в`їзд і виїзд в зону АТО без згоди та супроводу батька - вважати не поданою та повернути позивачу.

Повідомити позивача ОСОБА_3 , що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Луганського апеляційного суду з дня її проголошення.

Суддя: О.В.Рукас