Справа № 303/2244/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року (у складі судді Курах Л.В.) за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у квітні 2018 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 57 991,10 грн. за кредитним договором №б/н від 06.06.2011 р., яка складається із:

-4 289,26 грн. - заборгованість за кредитом;

-47 237,17 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-3 230 грн. - заборгованість по пені та комісії;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2 737,67 грн. - штраф (процентна складова).

Також просив вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.06.2011 р. відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору в повному обсязі. Натомість, відповідач своєчасно не надав Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, тобто ним не виконано зобов`язань, узятих на себе згідно з умовами договору.

Станом на 28.02.2018 р. загальна заборгованість відповідача перед Банком складає 57 991,10 грн. Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням прав Банку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі. Доводить про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що Банком пропущено строки позовної давності;

-судом першої інстанції не було належним чином досліджено розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку;

-позичальником останній платіж було здійснено 11.08.2015 р., що свідчить про переривання строку позовної давності, Банк звернувся до суду з позовом у квітні 2018 р., тобто в межах строку позовної давності.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивач, подавши позовну заяву в квітні 2018 р., звернувся у суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який за цими правовідносинами сплив у лютому 2018 р., і який обчислюється із моменту закінчення строку дії платіжної картки. Поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

При цьому суд установив, що 06.06.2011 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписаний ним договір разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ОСОБА_1 і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7, 8, 9-32).

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору №б/н від 06.06.2011 р. отримав кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії - до останнього дня місяця 02.2015 р. (а.с.85).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому цим договором. Відповідач належним чином не виконував зобов`язань узятих на себе згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з розрахунком заборгованості станом на 28.02.2018 р. у відповідача утворилася заборгованість у сумі 57991,10 грн., яка складається із: 4289,26 грн. - заборгованість за кредитом; 47234,17 гривень - відсотки за користуванням кредитом; 3230,00 гривень - нарахована пеня та комісія, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 2737,67 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.5-6).

Суд першої інстанції констатував ряд фактів, зокрема:

-позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 правомірні та обґрунтовані;

-Банк звернувсяіз позовом до суду 23 квітня 2018 р. Картку було видано на три роки. Строк дії картки закінчився у лютому 2015 р. і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності тривалістю у три роки. Відповідно, строк позовної давності сплинув у лютому 2018 року.

Апеляційний суд не може погодитися із висновком суду першої інстанції стосовно пропуску Банком строків позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, оскільки вони суперечать обставинам справи та письмовим доказам.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Таким чином, початок перебігу строку давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається зі закінчення строку дії картки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як видно з виписки по картковому рахунку, остання операція по кредитній картці була здійснена 11.08.2015 р. у терміналі самообслуговування у розмірі 270 грн. - кредитна частина переводу (а.с.135). Аналогічна інформація міститься у розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.06.2011 р., який був поданий Банком до позовної заяви (а.с.6), однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки вказаному письмову доказу.

Така часткова сплата боржником свого боргу свідчить про визнання такого, та як наслідок - учинення дій, що свідчать про визнання позичальником свого боргу перед Банком.

У зв`язку з цим початок перебіг строку позовної давності належить відраховувати не з дати закінчення строку дії картки, а з моменту здійснення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості (11.08.2015 р.). З позовом Банк звернувся у квітні 2018 р., тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо пропуску Банком строків позовної давності для звернення до суду з позовом про захист своїх прав не відповідає обставинам справи.

При цьому встановлено та не заперечується, що ОСОБА_1 узяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість, яка не погашена. Відповідач не спростував наданого Банком розрахунку заборгованості. Як і не спростував інші документи, подані Банком на обґрунтування своїх позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. 610, 611 ч.1 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Як видно з матеріалів справи, позивач довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Натомість, відповідач жодними належними та допустимими доказами не спростував доказів, які подані Банком на обґрунтування своїх позовних вимог.

Позиція відповідача базується виключно на пропуску Банком строків позовної давності для звернення до суду за захистом свого права, однак під час апеляційного перегляду справи такі твердження відповідача були спростовані наявними у матеріалах справи документами.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України, а позов - задоволенню як обґрунтований і доведений.

Судові витрати в сумі 4 405 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України належить присудити позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 256,253,261,257,264, 526 ч.1, 530 ч.1, 549, 550 ч.1, 610, 611 ч.1, 634 ч.ч.1, 2, 1049 ч.1, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 263, п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 жовтня 2018 року скасувати.

3.Позов задовольнити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 57 991,10 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.06.2011 р., яка складається із:

-4 289,26 грн. - заборгованість за кредитом;

-47 237,17 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-3 230 грн. - заборгованість по пені та комісії;

-500 грн. - штраф (фіксована частина);

-2 737,67 грн. - штраф (процентна складова).

5.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4 405 грн. у відшкодування судових витрат.

6.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

7.Повне судове рішення складено 12 червня 2019 р.

Судді: