Провадження № 22-ц/801/1299/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 рокуСправа № 127/20456/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Вохмінової О.С. в м. Вінниці, повний текст рішення складено 18 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50 930,48 грн. і моральної шкоди в сумі 10 000 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2016 року на автодорозі Немирів-Тульчин біля села Гриненки Немирівського району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу було завдано тілесних ушкоджень та було пошкоджено автомобіль «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 . ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , який порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, оскільки, керуючи автомобілем «Меrсеdеs-Bеnz С200» держномер НОМЕР_2 , не впоравшись з керуванням, з`їхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21150 держномер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1

В результаті ДТП позивачу було завдано тілесних ушкоджень у вигляді забою правого кульшового та правого колінного суглобів, правобічного гемоартрозу. На лікування отриманих травм він витратив 930,48 грн. Вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, складає 38 674,71 грн.

Також зазначає, що йому спричинено моральну шкоду, оскільки внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, переніс фізичний біль і страждання, перебував на стаціонарному лікуванні. Тривалий час у нього боліла нога, це завдавало йому багато незручностей, він не міг вільно пересуватись, під час руху відчував біль. Також в момент ДТП він дуже злякався за своє життя та здоров`я, отримав нервовий стрес. Зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля, не міг користуватись автомобілем тривалий час. Розмір моральної шкоди, яка була спричинена позивач оцінив в 10 000 грн.

Виходячи з наведеного, положень статті 22, 23, частини першої статті 1166, статті 1167, частини другої статті 1187 ЦК України, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06 липня 2018 року (т. 1 а.с. 151-152), ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 39 605,19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 39 605,19 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати в сумі 6 154,68 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди доведена сукупністю доказів, які містяться у справі, в тому числі висновками автотехнічних експертиз від 05 квітня 2017 року та від 05 березня 2019 року, постановою прокурора Немирівської місцевої прокуратури від 20 вересня 2017 року про закриття кримінального провадження, тому дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою, спричиненою позивачу, є безпосередній причинний зв`язок. Розмір матеріального збитку доведений належними та допустимими доказами.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував характер, обсяг і глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер правопорушення, вчиненого відповідачем, ступінь його вини, те, що позивач лікувався від отриманих травм, переніс біль, матеріальна шкода йому не відшкодована, він був позбавлений можливості користуватись своїм транспортним засобом, а також вимоги розумності і справедливості, та вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в постанові про призначення автотехнічної експертизи та змісті питань, неправильно зазначено відстань 10-15 м., оскільки моментом виникнення небезпеки в цьому випадку є момент виносу автомобіля «Mercedes-Bens», д.н. НОМЕР_3 , на зустрічну смугу руху на відстані 200 м. від зустрічного автомобіля, як зазначено в судовому засіданні ОСОБА_2 , та 100 м. як зазначено в судовому засіданні ОСОБА_1 ..

Зазначає, що місцевим судом необґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення витрат на лікування позивача в сумі 930,48 грн, оскільки такі витрати не підтвердженні належними доказами, так як відсутня виписка із медичного закладу де проходив курс лікування ОСОБА_1 , що саме такі ліки були використані під час його лікування. Вказує, що рішення в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованим та незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

13 листопада 2016 року в темну пору доби на автодорозі Немирів-Тульчин поблизу села Гриненки Немирівського району Вінницької області відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Меrсеdеs-Bеnz» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням автомобіля ОСОБА_2 , в результаті якої транспортні засоби були пошкоджені, а позивачу були завдані легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 13 листопада 2016 року, схеми ДТП, зіткнення сталось на смузі руху водія ОСОБА_1 після того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_2 виїхав на смугу зустрічного руху (т. 1 а. с. 9-13).

Згідно свідоцтва про реєстрацію автомобіль «ВАЗ 21115», д/н НОМЕР_1 , він належить на праві власності ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 14).

Право власності на автомобіль «Меrсеdеs-Bеnz» д/н НОМЕР_4 NН 77 за ОСОБА_3 не зареєстроване (т. 1 а. с. 15).

Відповідно до постанови прокурора Немирівської місцевої прокуратури від 20 вересня 2017 року закрито кримінальне провадження № 0000701 за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, оскільки водіям транспортних засобів тілесних ушкоджень середньої тяжкості завдано не було (а.с. 7-8). Прокурором на підставі висновку експерта від 05 квітня 2017 року № 145а та зібраних під час досудового слідства матеріалів встановлено, що винним у вчиненні ДТП є водій ОСОБА_2 , оскільки в його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху і його дії підпадають під ознаки статті 124 КУпАП (т. 1 а. с. 7-8).

При проведенні автотехнічної експертизи 05 квітня 2017 року експерт ОСОБА_4 встановив, що в даній дорожній обстановці, при умові, що в автомобілі «Меrсеdеs-Bеnz» д.н. НОМЕР_2 відсутні несправності, які можуть впливати на можливий некерований рух та керованість даного автомобіля до початку розвитку подій ДТП, дії водія автомобіля «Меrсеdеs-Bеnz» д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.1 ПДР. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля марки «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 ОСОБА_1 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.12.3 ПДР.

В ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, вказаних в постанові про призначення експертизи та змісті питання, зокрема відстань між транспортними засобами в момент виникнення небезпеки для руху 10-15 м водій автомобіля ВАЗ 21150 ОСОБА_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «Меrсеdеs-Bеnz» д.н. НОМЕР_2 шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР (т. 1 а.с. 16-18).

Зіткнення автомобіля «Меrсеdеs-Bеnz» д.н. НОМЕР_2 з автомобілем «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_5 на проїзній частині автодороги Немирів-Ямпіль на смузі руху, де розташовані транспортні засоби після контактування, в районі осипу уламків частин ТЗ при умові, що автомобіль ВАЗ 21150 до моменту зіткнення не змінював напрямку свого руху. Повний час зупинки автомобіля ВАЗ 21150 в даній дорожній обстановці визначається рівним 9.557.0 сек, а величина зупинного шляху цього автомобіля в заданій дорожній ситуації, при швидкості 60 км/год. визначається рівним 90.1-68.6м. Покази обох водіїв в частині розташування місця зіткнення є технічно обґрунтованими.

В ситуації, яка склалась при умові, що до моменту зіткнення автомобіль «Меrсеdеs-Bеnz» не гальмував, в діях водія автомобіля «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР. В ситуації, яка склалася, при умові, що в автомобілі «Меrсеdеs-Bеnz» були відсутні несправності, які можуть впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, в діях водія автомобіля «Меrсеdеs-Bеnz» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 ПДР (т. 1 а.с. 16-18).

Відповідно до висновку експерта № 51 від 05 березня 2019 року експерт ОСОБА_5 встановив (по показах водія ОСОБА_1 ): в дорожній ситуації, що склалася, при технічних величинах, вказаних в ухвалі про призначення експертизи, в діях водія автомобіля ВАЗ-21150 ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. В даній дорожній обстановці, при технічних величинах, вказаних в ухвалі про призначення експертизи та умові, що в автомобілі «Меrсеdеs-Bеnz» були відсутні несправності, які можуть впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку розвитку події ДТП, в діях водія автомобіля «Меrсеdеs-Bеnz» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п.12.1 ПДР, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. В дорожній ситуації, що склалася, при технічних величинах, вказаних в ухвалі про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ-21150 ОСОБА_1 не мав технічної можливості попередити зіткнення автомобілів шляхом термінового гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 ПДР.

Згідно висновку експерта від 29 травня 2018 року № 1924/18-21 за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 складає 60 167,16 грн. більше вартості повного відновлювального ремонту, тому даний автомобіль ремонтувати економічно доцільно. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21150» держномер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, внаслідок його пошкодження станом на час проведення експертизи 25 травня 2018 року складає 38 674,71 грн. (т. 1 а.с. 127-142).

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року, справа № 461/8496/15-ц, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 39 605,19 грн., з яких 930,48 грн витрати, понесені позивачем на лікування, та 38 674,71 грн. матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено позовні вимоги в сумі 930,48 грн, оскільки такі витрати не підтвердженні належними доказами, так як відсутня виписка із медичного закладу де проходив курс лікування ОСОБА_1 , що саме такі ліки були використані під час його лікування, колегія суддів відхиляє, адже у справі встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою правого кульшового та правого колінного суглобів, правобічного гемоартрозу, що підтверджується висновком судової-медичної експертизи № 4 від 04 січня 2017 року, медичною картою хворого. На лікування від отриманих травм позивач витратив 930,48 грн, про що свідчить акт виконаних робіт № 394 від 14 листопада 2016 року, фіскальними чеками від 14 листопада 2016 року та від 16 листопада 2016 року (т.1 а.с. 24-31).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при призначенні автотехнічної експертизи було зазначено невірні вихідні дані спростовуються тим, що експерту було надано матеріали кримінального провадження, які містили в собі протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 9-12), схему ДТП (а.с. 13)складені у присутності учасників ДТП та понятих, а відтак висновок експерта ґрунтується на об`єктивних даних і ця обставина, окрім слів самого ОСОБА_2 , нічим не спростована.

Безпідставними колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині стягнення з відповідача моральної шкоди з таких підстав.

Згідно статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 гривень моральної шкоди, оскільки такий розмір витрат є обґрунтованим, визначений з врахуванням обставин справи, вимог розумності та справедливості. Судом першої інстанції правильно враховано характер, обсяг і глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер правопорушення, вчиненого відповідачем, ступінь його вини, те, що позивач лікувався від отриманих травм, переніс біль, матеріальна шкода йому не відшкодована, він був позбавлений можливості користуватись своїм транспортним засобом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис О. В. Ковальчук

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета