Номер провадження 2/754/3066/19
РІШЕННЯ

Іменем України

13 травня 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користуванням жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , яке видане 15.01.2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу від 08.01.2009 р. № 2-С позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 .

В даній квартирі зареєстровані та проживає позивач, а також зареєстрований відповідач який на даний час не проживає в даній квартирі та онучка ОСОБА_5 .

Відповідач у березні 2014 р. забрав свої речі та виїхав з квартири до республіки Абхазії, уродженцем якої є. Відповідач не проживає за даною адресою понад один рік. За період з березня 2014 р. та по даний час жодного разу не з`являвся, поштову кореспонденцію не отримує, комунальні послуги не сплачує.

Відповідач припинив проживати в квартирі добровільно, втративши до неї інтерес, йому не чинилися перешкод в користуванні квартирою.

З огляду на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки він не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців.

В судове засідання з`явилася представник позивача, позовні вимоги підтримала за викладеними в позові обставинами та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, повідомлений про час та місце розгляду справи був належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав клопотання з проханням розглядати справу за відсутності представника та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасника справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.Суд, заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , яке видане 15.01.2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення на підставі наказу від 08.01.2009 р. № 2-С ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 (а.с.46).

Факт відсутності відповідача без поважних причин за місцем його реєстрації підтверджується наданими позивачем актами від 22.02.2017 р., 20.09.2017 р., 25.04.2018 р., 17.09.2018 р. та спеціальної інформації Головного центру обробки Прикордонної служби України від 13.02.2019р. - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхав за межі України 15.03.2014р. за пунктом пропуску Сеньківки (а.с.48)

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Разом з цим, згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім`ї власника житла.

З огляду на викладене, суд вважає позовну заяву обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 64, 150, 156, 161 ЖК України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 .

Третя особа - Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, м. Київ, пр. Маяковського, 29.

Повний текст складено 13.05.2019р.

Суддя