Ухвала

14 червня 2019 року

м. Київ

справа № 756/5669/17

провадження № 61-9253ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права особистої приватної власності,

встановив:

До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року.

Скарга подана 03 травня 2019 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України. Заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що отримав копію оскарженої рішення апеляційного суду у суді першої інстанції при ознайомленні з матеріалами справи. Зазначає, що його представник Можаєв М. О. не направив йому копію указаної постанови і 01 квітня 2019 року між ними розірвано договір про надання правової допомоги.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2019 року указані причини пропуску строку визнані неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із обґрунтуванням поважності причин його пропуску та наданням належних доказів на підтвердження цього.

На виконання вимог указаної ухвали суду касаційної інстанції 17 травня 2019 року від представника ОСОБА_1 - Сергієнка П . В . надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження, у якій, посилаючись на ті ж самі обставини, що і при поданні касаційної скарги, а саме розірвання договору про надання правничої допомоги та непередачу представником копії оскаржуваної постанови, заявник просить поновити йому строк на касаційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду складений 21 березня 2019 року. Представник ОСОБА_1 - Сергієнка П . В . надіслав касаційну скаргу на вищевказані судові рішення 03 травня 2019 року, тобто із пропуском строку, передбаченим статтею 390 ЦПК України.

На виконання вимог ухвали Касаційного цивільного суду від 17 травня 2019 року заявник не навів поважних причин для поновлення строку на касаційне оскарження. Причини, на які посилається заявник у заяві про поновлення строку, зокрема, розірвання договору про надання правничої допомоги та непередачу йому представником копії оскаржуваного рішення, не можуть бути визнані поважними, оскільки не свідчать про існування об`єктивних перешкод для своєчасного подання касаційної скарги.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Оскільки заявником не наведено істотних причин пропуску строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень, які могли б свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав касаційну скаргу у передбачений законом строк, суд не вбачає підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права особистої приватної власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель