Номер провадження: 22-ц/813/952/19
Номер справи місцевого суду: 493/1058/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т.П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 493/1058/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) Державна казначейська служба України, 2) Генеральна прокуратура України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями і бездіяльністю органів досудового слідства і прокуратури, заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тітової Т.П. о 14 годині 19 хвилині 30 травня 2018 року, повний текст рішення складено 05 червня 2018 року,

встановив:

У червні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у квітні 2018 року позовом, в якому остаточно просить: 1) стягнути з державного бюджету України на його користь матеріальну та моральну шкоду у розмірі - 178 364 грн.; 2) стягнути здержавного бюджету України на його користь судові витрати у сумі 13 000 грн.; 3) стягнути з державної казначейської служби України на його користь судові витрати.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 22.02.2013 р. органами досудового слідства відносно нього було порушено кримінальне провадження № 0000340 за ст. 191 ч. 2 КК України. В період досудового розслідування до нього застосовувались незаконні методи, здійснювався психологічний вплив і вимоги визнання вини.

17.06.2013 р. йому було повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

09.09.2013 р. відносно нього в суд був скерований обвинувальний акт. Його звинувачували в тому, що в період роботи торговим представником в ТОВ «Атланта - Він» на протязі 2012 - 2013 р., шляхом привласнення і розтрати, ОСОБА_1 викрав грошові кошти і товарно-матеріальні цінності на загальну суму - 48 618,62 грн..

З 07.02.2012 р. по 21.02.2013 р. він дійсно працював в ОФ ТОВ «Атланта - Він» на посаді торгового представника. В період роботи йому часто затримували виплату заробітної плати, посилаючись на те, що у підприємства важке матеріальне становище. В січні 2013 р. він почав вимагати від керівництва підприємства повного розрахунку і виплати заборгованості по заробітній платі і заявив, що в іншому випадку буде звертатися до прокуратури.

На його неодноразові прохання виплатити заборгованість по зарплаті від керівництва ТОВ «Атланта-Він» відповіді не було. Але через деякий час голова служби безпеки підприємства Кущ В. заявив про те, що у нього є заборгованість перед ТОВ «Атланта-Він», тому ніяких виплат йому проводити не будуть, а навпаки щодо нього порушено кримінальне провадження.

Через деякий час його дійсно було викликано до слідчого та було пред`явлено підозру. Обвинувальний акт направлявся до суду, а після його повернення судом прокурор прийняв рішення у формі постанови від 19.08.2017 р. про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 та п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України.

На протязі всього періоду досудового слідства на нього постійно здійснювався психологічний тиск, йому погрожували арештом, позбавленням волі, конфіскацією всього майна. В сім`ї почались сварки і скандали, у нього були часті нервові стреси, в результаті чого сім`я була на межі розлучення.

Враховуючи, що кримінальне провадження відносно нього проводилося безпідставно, було накладено арешт на його майно, відносно нього створювалися штучні докази, він викликався неодноразово на допити, не міг влаштуватися на роботу, тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 30.05.2018 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виходячи із змісту ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду» закриття кримінального провадження внаслідок відмови потерпілого від обвинувачення не передбачає право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог цього Закону (а. с. 169 - 176).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів щодо незаконних дій і бездіяльності органів досудового слідства і прокуратури.

Апелянт у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Представник прокуратури Одеської області - Афанасьєва І.Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів сторін у вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників. Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1167, ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні (а. с. 33 - 38). Відомостей про те, що постанова прокурора про закриття провадження у справі за вищевказаних підстав скасована матеріали справи не містять.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон України).

Ч. 2 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною першою ст. 2 цього Закону передбачено право на відшкодування шкоди в розмірах і порядках, передбачених цим Законом, яке виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчинення кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 вищезазначеного Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної, матеріальної шкоди.

Наведена позиція щодо порядкувідшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, також висловлена Верховним судом (постанова Великої палати Верховного суду від 20.03.2019 року по справі №686/1049/18, постанова Великої палати Верховного суду від 29.05.2019 року по справі №522/1021/16-ц).

Оскільки встановлено, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито з інших підстав ніж передбачених Законом України, рішення про визнання неправомірними дій органів досудового розслідування відсутнє, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо незаконних рішень, дій та бездіяльності прокурора відносно апелянта не заслуговують на увагу, так як матеріали справи не містять відомостей щодо визнання вказаних дії прокурора протиправними.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закриття кримінального провадження внаслідок відмови потерпілого від обвинувачення не передбачає право на відшкодування моральної шкоди у розумінні Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду».

Виходячи з вищевказаного, апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 30 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 червня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе