Справа № 148/664/19
Провадження № 22-ц/801/1388/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 рокуСправа № 148/664/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Туль-чинського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року про по-вернення позовної заяви, постановлену у приміщенні суду у м. Тульчині Він-ницької області за головування судді Ковганича С.В.,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Тульчинський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати за-боргованості за аліментами.

Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору як безпідставної, та вказано, що позовна заява не від-повідає вимогам цивільного процесуального законодавства через не зазначення у ній поштового індексу сторін у справі. Позовна заява ОСОБА_1 залиша-лася без руху із наданням йому строку, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії судової ухвали, для усунення зазначених її недоліків.

Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 травня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнен-ня від сплати заборгованості за аліментами на підставі статті 185 ЦПК України визнана неподаною та повернута позивачеві.

Не погоджуючись з постановленою 13 травня 2019 року суддею суду пер-шої інстанції ухвалою, позивач ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному по-рядку, просить дану ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу неза-конною, постановленою з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що дійсно внаслідок свого скрутного майнового стану позбавлений можливості сплатити судовий збір за подання позовної заяви, надаючи при цьому докази, що підтверджують, на його думку, дані обставини. ОСОБА_1 вважає, що суд помилково не врахував обставину відсутності у нього грошових доходів за попередній рік, що, як наслідок, перешкодило частково задовольнити його за-яву із можливістю відстрочення чи розстрочення, зменшення розміру належних до оплати судових витрат. Скаржник також зазначає, що судом допущені пору-шення норм процесуального права, що полягають у не вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору за його відповідною заявою, поданою на виконання вимог ухвали судді від 18 квітня 2019 року, а також через зазначення автором процесуального документа іншої особи, а не судді Ковганича С.В.

Відзив відповідачки ОСОБА_2 на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши справу на підставі норм статті 369 ЦПК України за наявними у ній матеріалами, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрун-туватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції цілком відповідає зазначеним ви-могам.

Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повин-на містити, серед іншого: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої ви-моги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок регулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подан-ня позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших дока-зів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані ра-зом із позовною заявою ( за наявності ); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких дода-но до заяви; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача ( відповідачів ) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частиною третьої, четвертої статті 177 ЦПК України у разі необ-хідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звіль-нення ( відстрочення, зменшення ) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються докумен-ти, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збо-ру відповідно до закону.

У відповідності до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встано-вивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позов-ної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. За зміс-том частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухва-ли суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається пода-ною в день первісного її подання до суду. Якщо позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, остання вважається неподаною і по-вертається позивачеві.

Ухвалою судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, оскільки дані, які б свідчили про майно-вий стан, який унеможливлює сплату судового збору позивачем, або при його оплаті останній буде поставлений у скрутне матеріальне становище у матері-алах справи відсутні. Долучена до клопотання копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно якої за період з першого по четвертий квартали 2018 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, не містить належних відомостей про його майновий стан, які могли би бути підставою для задово-лення клопотання про звільнення його від сплати судового збору. Відтак позов-на заява була залишена без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунен-ня вказаних судом недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вру-чення копії ухвали, а саме: сплати судового збору за подання позовної заяви у відповідному розмірі, а також зазначення поштових індексів сторін у справі. На виконання вимог цієї ухвали судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подана заява про усунення недоліків, де зазначені поштові індекси позивача та відпові-дачки, та повторно подане клопотання про звільнення від сплати судового збо-ру, де він посилається на скрутне матеріальне становище, перебування у борго-вих зобов`язаннях на суму 41000,00 гривень, непрацевлаштованість, необхід-ність здійснення догляду за матір`ю та сестрою з інвалідністю.

Постановляючи 13 травня 2019 року ухвалу про визнання неподаною та по-вернення позивачу позовної заяви, суддя суду першої інстанції вказав, що у встановлений судом десятиденний строк недоліки, вказані в ухвалі суду від 18 квітня 2019 року, повністю усунені не були. Вимога ухвали про сплату судово-го збору в розмірі 768,40 гривень залишилась не виконаною. При цьому зазна-чено, що суддею суду першої інстанції при постановленні ухвали від 18 квітня 2019 року досліджено подані позивачем документи, аналогічні тим, що подані до повторного клопотання про звільнення від сплати судового збору, та від-мовлено йому у звільненні від сплати судового збору із роз`ясненням підстав такої відмови.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком судді су-ду першої інстанції, який зроблений з дотриманням норм процесуального пра-ва, є абсолютно правильним, законним та об`єктивним.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 8 Закону України «Про су-довий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема , як-що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу пози-вача - фізичної особи за попередній календарний рік. За правилами частини другої статті 8 вказаного Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Зі змісту зазначених норм законодавства убачається, що звільнення сторони від сплати судового збору за її клопотанням є правом суду, а не його обов`язком, тому відбувається на розсуд суду у кожному конкретному випадку на підставі поданих грунтовних, об`єктивних, незаперечних доказів та наведених підстав.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кри-мінальних справ в пункті 29 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про за-стосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати су-дового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи ( наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наяв-ність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про від-сутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахун-кових та інших рахунків тощо ). Клопотання про відстрочення або розстрочен-ня сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окре-мим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешко-джав ( перешкоджає ) сплаті нею судового збору у встановленому законодав-ством порядку і розмірі.

Як дійсно вбачається із матеріалів справи, суддею суду першої інстанції повністю надана відповідна оцінка тим доводам та доказам, про які вказує та надає позивач, як підстави для звільнення його від сплати судового збору. Сплата аліментів на неповнолітніх дітей є обов`язком скаржника як батька, ви-значеним нормами Сімейного кодексу України. Позика коштів, догляд за рідни-ми людьми також не є самостійними достатніми підставами для звільнення осо-би від сплати судового збору. При цьому належить врахувати, що ОСОБА_1 , 1982 року народження, на обліку в органах працевлаштування не перебу-ває. Мати та сестра заявника є інвалідами 3-ої та 2-ої груп відповідно, медичних висновків щодо потреби у їхньому сторонньому догляді ОСОБА_1 не пред-ставлено. З доданих документів убачається, що сестра ОСОБА_1 має влас-ну сім`ю, тобто не є членом сім`ї заявника. Загалом усі ці обставини, на думку суду, не можуть бути доказами скрутного матеріального становища скаржника, ОСОБА_1 не надав суду доказів, що за власним станом здоров`я він є не-працездатним, а тому об`єктивно мав би вживати заходів щодо працевлашту-вання для поліпшення свого матеріального становища.

Відтак залишається неспростованою та обставина, що ОСОБА_1 дійсно залишилися невиконаними вимоги ухвали судді суду першої інстанції щодо сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності визнання неподаною та по-вернення позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто пере-буває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і без-стороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до частини першої статті 17 Зако-ну України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Кон-венцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосуван-ня статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством мо-же обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд ( рішення у справі «Станков проти Бол-гарії» від 12 липня 2007 року ).

Окрім того, повернення позовної заяви не перешкоджає ОСОБА_1 повторно звернутися із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рі-шень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен до-від заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рі-шення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцін-ки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прий-нятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сфор-мульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат роз-гляду справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведен-ня може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить під-став для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного ви-рішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, на-лежно умотивованим, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить зали-шити без задоволення.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволен-ня.

Ухвалу судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 трав-ня 2019 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота