Справа № 266/3121/17
Провадження № 2/266/64/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Маріуполь Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Д`яченко Д.О.,

за участі секретаря судового засідання - Сологуб Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Федосієнко О.Л.,

представника третьої особи - Гузенко Р.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо Філія "Пасажирська компанія" про визнання недійсним акту по формі Н-5, визнання випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язанні скласти акт про нещасний випадок по формі Н-1 та стягнення заборгованості по заробітній платі, треті особи: відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває у трудових відносинах із Структурним підрозділом регіональної філії «Донецька залізниця» Маріупольське вагонне депо ПАТ «Українська залізниця» та працює на посаді провідника пасажирських вагонів. Так, 26 січня 2016 року вона виконувала свої трудові обов`язки та перебувала на чергуванні у вагоні потягу №83/84 сполученням «Маріуполь-Київ» та отримала травму пов`язану з виробництвом. В цей день лом яким вона збивала лід з вагону поїзду вдарив її по правій руці та викликав скручування руки в променезап`ястковому та ліктьовому суглобах. Після чого в період часу з 28.01.2016 року по 25.03.2016 року вона проходила лікування, в тому числі перебувала на стаціонарному лікуванні. При цьому зазначила, що оплату листків непрацездатності відповідач не провів із нею. Крім того зазначила, що відповідач не складав акт за формою Н-1, що є незаконним та порушує її права. Просила акт за формою Н-5 проведеного розслідування Структурним підрозділом регіонального філіалу «Донецька залізниця» «Маріупольське вагонне депо ПАТ «Українська залізниця» нещасного випадку, який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 визнати недійсним; визнати нещасний випадок, який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом, що стався 26.01.2016 року із ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на її користь виплати по оплаті листків тимчасової непрацездатності.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила визнати акт за формою Н-5 від 30.03.2016 року проведеного розслідування відповідачем нещасного випадку, який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 недійсним; визнати нещасний випадок, який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 виплати по оплаті листа непрацездатності.

Заявою про зміну предмету позову позивач ОСОБА_1 просила визнати недійсним акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру, складений 30.03.2016 року щодо ОСОБА_1 за формою НТ; визнати нещасний випадок, який стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 таким, що пов`язаний з виробництвом; зобов`язати відповідача скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом, що стався 26.01.2016 року з ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті листа непрацездатності.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просила її позов задовольнити. Так зазначила, що вона 26 січня 2016 року перебувала в рейсі сполученням «Маріуполь-Київ», на станції Комиш- Зоря відбивала лід ломом, який звібрував та вдарив її по руці. Одразу попередила начальника потягу, що болить рука, проте оскільки не було працівників вона продовжила роботу. Під час слідування потягу пила декілька разів обезболюючи препарати. Після повернення з рейсу звернулась до Нікольської лікарні з травмою руки, сказала лікарю, що отримала травму на виробництві. Близько двох місяців перебувала на лікуванні, з роботи ніхто не телефонував, хоча всі знали про отримані нею травми. Після виходу з лікарняного її попросили написати заяву про те, що вона отримала травму при виході з громадського транспорту, на що вона погодилася. Коли отримала травму це бачила ОСОБА_4 , яка також працює провідником. Після того як отримала травму одразу повідомила про випадок начальника потягу Капустіній, яка в свою чергу повідомила інструкторів, інженера по охороні праці ОСОБА_7 вже в Києві оскільки біль в руці була нестерпною, викликали медиків у вагон. Потім її попередили, що по прибутті в м. Маріуполь її буде чекати комісія, проте ніхто її не зустрічав. Інженер по охороні праці ОСОБА_7 просила написати заяву, що травму отримала при виході з громадського транспорту. 26 січня 2016 року травму отримала при слідуванні з Києва, це відбулося приблизно о 08 год. 30 хвил. на станції Комиш-Зоря. В Інструкції врегульовано, що провідник має оббивати лід, а також був наказ ще, проте вона не може зазначити хто його видавав. Інші провідники не зможуть підтвердити цього випадку, оскільки всі бояться втратити роботу. При зверненні в лікарню запис про отриману травму було внесено з її слів. В жодні організації щодо нещасного випадку який з нею стався не зверталася. Наслідки травми відчуває навіть зараз, продовжує отримувати лікування час від часу. До цього випадку травм руки не отримувала.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді зазначив, що позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Нещасний випадок який трапився з ОСОБА_1 , стався не 28.01.2016 року як зазначено в оскаржуваному акті, а 26 січня 2016 року під час виконання нею своїх трудових обов`язків, що підтверджується зверненням останньої до київської лікарні стосовно травми. При цьому роботодавець знав про отримання ОСОБА_1 травми, проте всупереч відповідного Порядку комісію не створив, розслідування не провів.

Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо Філія "Пасажирська компанія" Федосієнко О.Л., яка діє на підставі довіреності, звернулась до суду із відзивом, в якому зазначила, що дійсно з 14.12.2007 року позивач ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із відповідачем. З 24.01.2016 року по 26.01. 2016 року, та з 26.01.2016 року по 28.01.2016 року згідно маршруту № 156 позивач ОСОБА_1 знаходилась в поїздці, виконуючи обов`язки провідника пасажирського вагону поїзду №83/84 сполученням «Маріуполь-Київ». 28.03.2016 року позивачка надала на адресу підприємства листок непрацездатності, виданий Центральною районною лікарнею Володарського району про знаходження на лікуванні з 28.01.2016 року по 26.03.2016 року з відміткою про нещасний випадок на виробництві та заяву від 28.03.2016 року про те, що вона 28.01.2016 року при виході з маршрутного таксі впала та травмувала руку. Після чого на підставі цієї заяви позивачки, комісією було проведено розслідування та складено акт № 1 форми НТ від 30.03.2016 року про нещасний випадок невиробничого характеру. Так відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою КМУ від 22.03.2001 року за № 270, в процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу на території чи об`єкті якого стався нещасний випадок. При цьому лікувально-профілактичний заклад, який видав позивачці листок непрацездатності не виконав вимогу Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 року за № 1232, а саме протягом доби не повідомив про звернення позивача з посиланням на нещасний випадок на виробництві, що дає підстави вважати, що позивачка надала невірну інформацію про нещасний випадок. При цьому зазначила, що з боку підприємства були виконані всі умови щодо розслідування нещасного випадку, який стався із позивачем ОСОБА_1 . Вважає, що дії підприємства щодо оформлення нещасного випадку невиробничого характеру були законними та відповідали порядку № 1232, а тому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

Третя особа - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування м. Києва в особі начальника Гарбузюк В.Л . звернулися до суду із листом про розгляд справи без участі представника управління.

Третя особа - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області в особі начальника відділення Даглі П.В. звернулися до суду із відзивом, в якому зазначено, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до акту форми НП від 30.03.2016 року встановлено, що потерпіла ОСОБА_1 під час знаходження на автостанції м. Маріуполя по дорозі з роботи, при виході з маршрутного таксі, оступилася і впала. За результатами цього травмувала праву руку. Нещасний випадок, що трапився з провідником пасажирського вагону ОСОБА_1 вважається не пов`язаним з виробництвом. Тому на думку управління звернувшись до суду позивач не зазначила, які обставини, документи або свідки не були досліджені або опитані на стадії розслідування цього нещасного випадку у зв`язку з чим можливо було б переглянути акт форми НП. До того ж складання відповідного акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1 не може відбуватись за вимогою позивача, оскільки для цього повинна бути витримана відповідна процедура за Порядком № 1232, а суд у даному випадку взагалі такого рішення прийняти не може, оскільки на це повинні бути відповідні повноваження комісії з розслідування нещасного випадку. Визнання акту форми НП недійсним також не створює наслідків його юридичної недійсності, оскільки відповідно до вимог Порядку № 270 та і до вимог Порядку № 1232 не зрозуміло в чому саме полягає його недійсність і коли він на думку позивача вважається недійсним. Крім того за поясненнями провідника ОСОБА_9 , який в той же самий час з 24.01.2016 року по 26.01.2016 року перебував у рейсі та обслуговував вагон № 7 разом із провідником ОСОБА_1 , то він не знав про випадки травмування. Стосовно рейсу з 26.01.2016 року по 28.01.2016 року то на нараді він почув як ОСОБА_1 скаржилася на болі в руці, на що начальник потягу ОСОБА_10 запропонувала останній звернутися до лікаря та залишитися вдома, на що ОСОБА_1 категорично відмовилася. З огляду на зазначене управління вважає, що позивачем не було здійснено захист своїх прав у спосіб передбачений нормами чинного законодавства України, хоча позивач і звернувся за захистом своїх прав до суду. Що стосується сплати по листках непрацездатності, то зазначені вимоги не можуть бути задоволені оскільки підставою для такої оплати повинен бути акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1. На підставі вищевикладеного просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції фонду України в Донецькій області Фонду соціального страхування України Гузенко Р.О., який діє на підставі довіреності надав суду заперечення проти позовної заяви, в яких зазначено, що сторона позивача не надала суду доказів свого звернення з приводу проведення розслідування у порядку встановленому Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року та Закону України «Про охорону праці». Встановлення цього факту повинно відбуватись за іншим Порядком ніж зазначений в позові, оскільки законодавцем чітко встановлена процедура яка повинна відбуватися у випадку незгоди постраждалої особи зі змістом акта форми НТ, до того ж позивач не зазначив яким чином суд повинен проводити розслідування нещасного випадку поза процедурою встановленою чинним законодавством, тобто відбувається підміна понять та функцій які повинні здійснювати відповідні органи під час проведення розслідування. Крім того виробничого фактору або середовища взагалі не встановлено, оскільки цей факт нічим не перевірено та не підтверджується, та взагалі комісія або інша уповноважена особа не встановила, що отримана травма ОСОБА_1 могла бути нанесена саме ломом (пикою) яку вона тримала обома руками під час збивання льоду, при тому, що такого завдання їй ніхто з керівництва не давав. Відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про охорону праці» у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Однак враховуючи, що на підставі заяви потерпілої було встановлено, що остання отримала травму під час руху при виході з громадського транспорту, тому розслідування відбувалося за Порядком № 270. До відповідних органів Держпраці позивачка ОСОБА_1 не зверталася, тобто відповідне рішення роботодавця у встановленому законом порядку не перевірялось та не оскаржувалося. До того ж, за поясненнями самої ОСОБА_1 вона отримала травму на станції Комиш- Зоря під час зупинки потягу 26.01.2016 року, при цьому з боку самої позивачки не надано доказів які б підтверджували необхідність як здійснення нею відповідної роботи (наказу керівництва) так і факту отримання травми саме способом зазначеним нею (травма отримання коли вона наносила удар тримаючи лом обома руками внаслідок чого лом відрикошетив і вдарив її в праву руку). Враховуючи, що це був зимовий період пори року тому вважає, що ОСОБА_1 з власної необережності отримала травму руки під час переміщення до 26.01.2016 року або під час переміщення поза своїм робочим місцем 26.01.2016 року, тобто на землі, де отримала травму послизнувшись на ногах і падаючи на праву руку, що більше може відповідати дійсності ніж розроблена версія позивача. Також звернув увагу суду на те, що на перших судових засіданнях позивачка не могла пояснити, ані суду, ані представнику фонду характер отримання нею травми (спосіб) та не надала чіткої відповіді яким чином тримаючи лом (пику) обома руками вона отримала травму правої руки (плеча). До того ж, стороною позивача не надано жодного витягу з прогнозу погоди в цей день. Крім того позивачка звернулась до Дніпровської клінічної лікарні на залізничному транспорті 27.01.2016 року о 03 год. 50 хвил., що власне виключає нею отримання травми у денний час на станції Комиш- Зоря 26.01.2016 року. Таким чином, відповідно до акту форми НП від 30.03.2016 року було встановлено, що остання ОСОБА_1 під час знаходження на автостанції м. Маріуполь по дорозі з роботи, при виході з маршрутного таксі, оступилася і впала. За результатами цього травмувала праву руку, тобто нещасний випадок, що трапився з провідником пасажирського вагона ОСОБА_1 вважається непов`язаним з виробництвом. Тому звернувшись до суду позивач не зазначила, які обставини, документи або свідки не були досліджені або опитані на стадії розслідування цього нещасного випадку у зв`язку з чим можливо було б переглянути акт форми НП. До того ж, суд у даному випадку взагалі не може приймати рішення щодо складання відповідного акту нещасного розслідування, оскільки вказані повноваження відносяться до комісії з розслідування нещасного випадку. Крім того, визнання недійсним акту форми НП не створює наслідків його юридичної недійсності, оскільки не зрозуміло в чому саме полягає його недійсність і коли він на думку позивача вважається дійсним. Щодо сплати листків непрацездатності, то такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки для такої оплати повинен бути складений акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1. Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що знайома з ОСОБА_1 та перебуває з нею у робочих стосунках. Так в січні 2016 року по станції Комиш-Зоря вона бігла до п`ятого вагону у особистих справах, побачила ОСОБА_1 , вона стучала, тобто збивала лід, і тільки зайшла в тамбур, як почула крик останньої, вона подивилася на неї, проте пішла далі. І тільки в Києві їй стало відомо, коли вона зустріла ОСОБА_1 , що в той момент вона травмувалась та на станції Київ їй надавалася медична допомога. Бачила, що рука була на пов`язці, а тому свідок дала їй ще мазь від болю в руці. Травмувалась вона коли збивала лід пикою. Після цього коли вони повернулися в м. Маріуполь, всім провідникам видали інший інструмент для збиття льоду. В наступний рейс ОСОБА_1 вже не поїхала, начальник збирав їх на нараду та сказав, що з ОСОБА_1 стався такий інцидент і що вона травмувалась. ОСОБА_12 це напарник ОСОБА_1 . На станції Київ ОСОБА_13 сказав, що ОСОБА_1 травмувалась. Взагалі за 20 років роботи жодного разу не видавався інструмент для збиття льоду, кожний сам собі збивав чим прийдеться або ж робили спеціальний "збивач для льоду". Відповідно до Інструкції № 0038 лід збивається при стоянці потягу більше 5 хвилин, а також був наказ збивати лід. В той день була мінусова температура, було холодно.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що знайома із ОСОБА_1 як з працівником підприємства. Після виходу з лікарняного ОСОБА_1 принесла листки непрацездатності, де було шифрування «виробнича травма». Вони створили комісію щодо розслідування нещасного випадку. До того як ОСОБА_15 принесла лікарняні вона нічого не знала про отриману нею травму. В поясненні ОСОБА_15 написала, що травмувалась по ходу з роботи. Також під час розслідування відбирали пояснення ОСОБА_16 , відбирали пояснення у начальника потягу. Свідків травмування ОСОБА_1 саме біля вагону немає. Ніхто ОСОБА_1 не змушував нічого писати. Не пам`ятає чи приймалися до уваги під час розслідування факти того, що ОСОБА_1 зверталась до лікарні під час рейсу зі скаргами на травму руки. Після складання акту почалися розмови, що ОСОБА_1 наче травмувалась перебуваючи в рейсі та збиваючи лід.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що з ОСОБА_1 перебуває у робочих відносинах. Їй відомо, що ОСОБА_1 травмувалась у громадському транспорті. Розслідування проводилося на підставі заяви самої ОСОБА_18 . Їй не відомо чи отримала позивач травму при інших обставинах.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що має робочі стосунки із ОСОБА_1 У 2016 році він виконував обов`язки начальника Маріупольського вагонного депо по експлуатації. Після отримання лікарняних від провідника ОСОБА_1 з відміткою про отримання травма на виробництві, було проведено розслідування. Також встановлено, що позивач травмувалась у громадському транспорті, а тому вказаний нещасний випадок визнано таким, що не пов`язаний з виробництвом. Інші причини травмування ОСОБА_1 не відомі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у трудових відносинах із виробничим підрозділом Маріупольського вагонного депо філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та працює на посаді провідника пасажирського вагону з 14.12.2007 року по теперішній час на умовах роботипо контракту. (т.1,а.с.92)

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці», роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до графіку роботи поїздних бригад на січень 2016 року, ОСОБА_1 з 24.01.2016 року по 26.01.2016 року та з 26.01.2016 року по 28.01.2016 року перебувала на робочому місці, виконувала обов`язки провідника пасажирського вагону поїзду № 83/84 сполученням «Маріуполь-Київ». (т.1, а.с.93-94,98)

Показами свідка ОСОБА_11 безпосередньо прийнятими судом під час судового розгляду справи підтверджується факт того, що перебуваючи в рейсі 26 січня 2016 року на станції Комиш-Зоря ОСОБА_1 збивала лід пикою, після чого свідок почула крик останньої. В подальшому на станції Київ свідку стало відомо про отриману ОСОБА_1 травму, про яку також доповідали на нараді. У суду немає підстав ставити під сумнів правдивість показів даного свідка, її покази є послідовними, такими, що відповідають об`єктивній дійсності, узгоджуються між собою та з іншими доказами у справ.

Крім того, з відповіді № 01-08/228 від 30.11.2017 року, наданої Київською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2 слід, що 27.01.2016 року о 13 год. 20 хвил., на медпункт ст. Київ-Пасажирський зверталась ОСОБА_1 , із забієм лівого плеча та лівого передпліччя 26.01.2016 року, були надані медичні та трудові рекомендації. (т.1,а.с.172)

На запит суду Київська клінічна лікарня на залізничному транспорті № 2 Філії «Центру охорони здоров`я» ПАТ «Українська залізниця» листом від 04.04.2018 року за № 01-08/65 повідомила, що 27.01.2016 року о 13:20 год., зареєстровано в журналі амбулаторного прийому виклик в потяг № 83, вагон № 7. Працівниками пункту охорони здоров`я при вокзалі ст.. Київ-Пасажирський було оглянуто ОСОБА_1 , 39 років, залізничник, ВЧД-2, Маріуполь. Діагноз: Забій правого плеча і передпліччя від 26.01.2016 року, що також підтверджується витягом з Журналу реєстрації телеграм, телефонограм та викликів, витягом з журналу № 2 реєстрації амбулаторних хворих по пункту охорони здоров`я на ст.. Київ-Пасажирський. (т.1, а.с.204-209)

Згідно листа Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті Філії «Центру охорони здоров`я» ПАТ «Українська залізниця» № 15 від 25.05.2018 року, то 27.01.2016 року, о 03 год. 50 хвил. у потязі № 84 «Маріуполь-Київ» вагон № 8 була надана перша медична допомога черговим лікарем ОСОБА_21 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працівниці ЛВЧД-2, діагноз: забій правого плеча, було надані рекомендації та зроблено ін`єкцію. Окрім того, 28.01.2016 року о 01 год. 05 хвил. у потязі № 85 «Київ-Маріуполь» вагон № 8 була надана перша медична допомога черговим лікарем ОСОБА_22 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 працівниці ЛВЧД-2, діагноз: тендовагініт правого променевозап`ясного суглобу. Вегето-судинна дистонія. (т.2, а.с. 32)

З листа № 211/02 від 10.05.2018 року Центральної районної лікарні Нікольського району слід, що причину хворобу у листках непрацездатності № 397601 та № 396368 на ім`я ОСОБА_1 , а саме п. 4 «нещасний випадок на виробництві підкреслено за усною заявою постраждалої ОСОБА_1 ». (т.1, а.с.233)

З медичної карти амбулаторного хворого заведеної на ім`я ОСОБА_1 слід, що остання зверталась до травматологічного відділення 28.01.2016 року зі скаргами на отримання травми 26.01.2016 року приблизно о 09 год. 30 хвил. перебуваючи на роботі збивала лід ломом (пикою) та відчула різку біль в правому передпліччі (т.1, а.с.247-249)

Крім того, ОСОБА_1 була госпіталізована в хірургічне відділення ЦРЛ Нікольського району безпосереднього по зверненню з 01.02.2016 року де і проходила лікування, що підтверджується копією медичної картки стаціонарного хворого № 421 (т.1,а.с.234-246)

З виписки стаціонарного хворого № 421 слід, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 01.02.2016 року по 25.03.2016 року з діагнозом: забій з перекручуванням правого передпліччя з вираженим набряково-больовий синдром і травматичний неврит правого променевого нерва. (т.1,а.с.250-251)

Так під час перебування на лікування позивача ОСОБА_1 з 28.01.2016 року по 25.03.2016 року їй було видано листки непрацездатності № 396368 та №397746, з позначкою «про нещасний випадок на виробництві». (т.1, а.с.8)

Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначено Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1232.

Згідно положень п. 7 Порядку розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше.

Відповідно до п. 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, комісія зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення, зокрема, з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, а також вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); скласти у п`яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У разі коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов`язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5.

Згідно з п. 15 Порядку обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є, серед іншого, виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; виконання дій в інтересах підприємства, на якому працює потерпілий, тобто дій, які не належать до його трудових (посадових) обов`язків, зокрема із запобігання виникненню аварій або рятування людей та майна підприємства, будь-які дії за дорученням роботодавця.

30 березня 2016 року в.о. начальника структурного підрозділу «Маріупольське вагонне депо» затверджено Акт № 1 за формою НП про проведення нещасного випадку невиробничого характеру щодо ОСОБА_1 .

Згідно Акту № 1 за формою НП від 30.03.2016 року про нещасний випадок невиробничого характеру ОСОБА_1 встановлено, що остання 28.01.2016 року о 13 год. 20 хвил., отримала травму на автостанції м. Маріуполь, по дорозі з роботи, при виході з маршрутного таксі, оступилася і впала в результаті чого травмувала руку, а тому комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок, що відбувся з провідником пасажирського вагону ОСОБА_1 вважати таким, що не пов`язаний з виробництвом. (т.1, а.с.95)

З матеріалів перевірки слід, що були опитані провідник пасажирських вагонів ОСОБА_9 та сама позивач ОСОБА_1 , при цьому не врахована будь-яка медична документація.

В той же самий час, оцінюючи докази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 суд не бере їх до уваги враховуючи те, що вказані особи на даний час працюють на підприємстві, де стався нещасний випадок та перебувають фактично у службовій залежності від свого керівництва. До того ж, вказані свідки входили до складу комісії, яка проводила розслідування, при тому не врахували жодної медичної документації, не перевірили факти звернення ОСОБА_1 до медичних установ під час прямування потягу «Маріуполь-Київ».

При цьому, суд відхиляє доводи сторони відповідача та представників третьої особи про те, що встановлюючи нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом суд перебирає повноваження на себе права та обов`язки комісії з розслідування нещасного випадку, з огляду на наступне.

Як передбачено ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про охорону праці», п. 10 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов`язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку.

Зазначена комісія зобов`язана з`ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов`язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування за відповідною формою.

У разі незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, зі змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ чи незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду.

Ця ж думка викладена у правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-29цс13.

Оскільки позовні вимоги позивача ОСОБА_1 фактично зводяться до оспорювання рішення комісії з розслідування нещасного випадку, що трапився з ОСОБА_1 у січні 2016 року та зобов`язання роботодавця скласти акт за формою Н-1, тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного Суду у справі № 242/3471/17.

До того ж посилання третьої особи про те, що розслідування проводилося на підставі Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого Постановою КМУ № 270 від 22.03.2001 року, суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Дійсно вказаним Порядком № 270 керуються під час проведення розслідування нещасних випадків, що сталися під час: прямування на роботу чи з роботи пішки, на громадському, власному або іншому транспортному засобі, що не належить підприємству, установі або організації і не використовується в інтересах цією організації. (п.3 Порядку № 270).

При цьому відповідно до п. 8 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, ОСОБА_1 повідомила свого безпосереднього керівника, у зв`язку із чим власне їй надавалася допомога на шляху прямування потягу "Маріуполь-Київ", це підтверджено і власними показами позивача, так і показами свідка ОСОБА_11 .

В той же самий час, судом встановлено, що комісія щодо розслідування нещасного випадку на виробництві створена не була, а як наслідок і розслідування проведено не було відповідно до Порядку № 1232.

Тому суд приходить до висновку про те, що вказані правовідносини мали б регулюватися саме Порядком № 1232, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з працівником на підприємстві, а проведення розслідування відповідно до Порядку № 270 є помилковим, при наявності усного повідомлення про отриману травму, свідка та звернення до медичної установи під час виконання трудових обов`язків.

Таким чином суд приходить до переконання, що розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 26 січня 2016 року, допущено всупереч положенням Порядку № 1232, в тому числі п. 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, а саме - не з`ясовано обставини і причини нещасного випадку та не досліджено первинну медичну документацію, а відтак комісія дійшла передчасного висновку, що є підставою для визнання акту № 1 за формою НТ недійсним.

Разом з тим, наданими позивачем доказами підтверджено, що травму ОСОБА_1 отримала в робочий час під час перебування на робочому місці при виконанні обов`язків в інтересах підприємства, тому нещасний випадок, який стався з позивачем 26 січня 2016 року, слід визнати таким, що пов`язаний з виробництвом.

Крім того, відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом комісія зобов`язана скласти у п`яти примірниках акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1.

Враховуючи, що суд дійшов до висновку про те, що нещасний випадок, який стався з позивачем є таким, що пов`язаний з виробництвом, вимоги щодо зобов`язання відповідача скласти акт за формою Н-1 слід задовольнити.

Стосовно позовних вимог позивача по оплаті листків непрацездатності, то суд приходить до висновку, що в цій частині вказані вимоги є передчасними, оскільки оплата таких листків має відбуватися після складання акту за формою Н-1, а тому суд в задоволенні вказаної позовної вимоги відмовляє.

Крім того, відповідно до ч. 2 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову суд покладає судові витрати на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,264,265,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо Філія "Пасажирська компанія" про визнання недійсним акту по формі Н-5, визнання випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, зобов`язанні скласти акт про нещасний випадок по формі Н-1 та стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Визнати недійсним акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру, що стався з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , складений 30.03.2016 року за формою НТ, затверджений в.о. начальника структурного підрозділу "Маріупольське вагонне депо" ОСОБА_23 .

Визнати нещасний випадок, який стався із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 26 січня 2016 року під час виконання трудових обов`язків таким, що пов`язаний з виробництвом.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо Філія "Пасажирська компанія", Ідентифікаційний код 41022900/ч.н. 739 скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, який пов`язаний з виробництвом, що стався 26.01.2016 року із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі виробничого підрозділу Маріупольське вагонне депо Філія "Пасажирська компанія", Ідентифікаційний код 41022900/ч.н. 739 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 1920,00 гривень.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.06.2019 року.

Суддя Д`яченко Д. О.