ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/15347/17

Провадження № 22-ц/818/2186/19

10 червня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2019 року (суддя Зуб Г.А.)

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У жовтні 2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 103937,84 гривень за кредитним договором №б/н від 24.12.2013 року. В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач отримала за кредитним договором № б/н від 24.12.2013 року кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 11.09.2017 року утворилася заборгованість - 103937,84 гривень, що складається з: 7764,41 гривень - заборгованість за кредитом; 87009,58 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3738,24 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 гривень - штраф(фіксована частина); 4925,61 гривень - штраф (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не з`явився.

Представник відповідача Агафонова О.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.12.2013 року у загальному розмірі 98512,23 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі свого представника звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що під час укладення кредитного договору та оформлення картки її не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того зазначила, що не погоджується із нарахованою сумою заборгованості.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав умови договору та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. При визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд врахував, що вимоги про одночасне стягнення пені та штрафів є подвійною відповідальністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що 24.12.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою 27,60% відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с.6).

Свої зобов`язання за договором банк виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитний ліміт в розмірі 8000 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно з якими обслуговується відповідач.

Своїм підписом у Генеральній угоді відповідач підтвердив його ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання продукту кредитних карт.

У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг та необізнаності відповідача з Тарифами банку не є підставою звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за кредитним договором.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття Умов та правил надання банківських послуг.

Щодо розміру заборгованості, правильність розрахунку якого відповідач заперечує, слід зазначити, що наданий позивачем розрахунок, відповідає саме пунктам Умов і правил, які були погоджені сторонами, відповідачем не спростований та відповідно до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинним документом, який підтверджує здійснення сторонами операції за кредитом.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до наданого банком суду розрахунку, заборгованість за договором б/н від 24.12.2013 року станом на 11.09.2017 року становить 103937,84 гривень, яка складається з наступного: 7764,41 гривень - тіло кредиту; 87009,58 гривень- нараховані відсотки за користування кредитом; 3738,24 гривень - нарахована пеня; 5425,61 гривень - заборгованість по судовим штрафам.

Згідно висновку судової економічної експертизи №4210, складеного 27.08.2018 року, встановити розмір заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 24.12.2013 року станом на 15.09.2017 року не надається можливим у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи виписок банку за рахунками обліку заборгованості за основним боргом, простроченої заборгованості за основним боргом, відсотків за користування кредитними коштами, прострочених відсотків, комісії, пені, штрафів тощо (за весь термін дії договору).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Вимогами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вказаний розрахунок заборгованості за кредитом, наведений банком - відповідачем не спростований.

Таким чином, суд першої інстанції, всупереч доводам апеляційної скарги та висновку експерта дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені, оскільки зазначене не спростовує факт видачі кредиту у вказаному розмірі, часткової сплати відповідачкою заборгованості, нарахування банком процентів за користування кредитом та штрафних санкцій.

Що стосується стягнення штрафів, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко