КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 357/3607/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/1038/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Борисенко Д.В.

сторони

позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Екскобанк»

відповідачі ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Кошель Б.І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства позовом «Комерційний банк «Екскобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автобізнес Україна» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

.
в с т а н о в и в :

у березні 2016 року ПАТ КБ «Екскобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по кредитному договору станом на 19.02.2016 - 56 665,43 доларів США та 8 955,59 грн, яка складається із: заборгованість за кредитом - 26 929,14 доларів США, що еквівалентно 719 646,50 грн, заборгованість за відсотками - 12 531,58 доларів США, що еквівалентно 334 890,30 грн, заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування - 8 955,59 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 14 914,14 доларів США, що еквівалентно 398 561,16 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 290,57 доларів США, що еквівалентно 61 212,50 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 17.01.2008 між ПАТ КБ «Екскобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 28 000 доларів США на строк до 16.01.2015, із сплатою 12 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Екскобанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за яким остання поручилася солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Проте відповідачі у порушення умов договору не повернули суму кредиту та не сплатили проценти за користування кредитними коштами.

Ухвалою суду від 05.10.2016 до участі у справі як треті особи залучені ОСОБА_3 та ТОВ «Автобізнес Україна».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.10.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «КБ «Екскобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 804 052,20 грн та судові витрати у сумі 12 018, 04 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не надав можливості новим представникам відповідачів ознайомитися з матеріалами справи та неправомірно відхилив клопотання про витребування від банку оригіналів первинних бухгалтерських документів та кредитної справи. Суд не врахував, що кредитний договір не відповідає вимогам закону. Суд порушив принцип змагальності та не звернув увагу на пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлялося відповідачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який є одночасно представником ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.01.2008 між ВАТ КБ «Екскобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Екскобанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту і забезпечення № 317/АК-2008, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 28 000 доларів США на придбання автомобіля, під 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 16.01.2015, із передачею в заставу банку автомобіля Шевролет Авео, 2007 року випуску д.з. НОМЕР_1 . Загальна вартість предмету застави за згодою сторін становить 140 560 грн, що за офіційним курсом гривні до долара США на день укладення цього договору становить 27 833,66 доларів США. Погашення кредиту передбачено шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту.

Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за комісією, що нарахована згідно п.п. 4.5.1, 4.5.2 цього договору, та пеня за її несвоєчасну сплату; прострочена заборгованість за нарахованими процентами та пеня за їх несвоєчасну сплату; строкова заборгованість за процентами; прострочена заборгованість за кредитом та пеня за несвоєчасне повернення кредиту; строкова заборгованість за кредитом. Залишок коштів може бути спрямований на дострокове повернення кредиту або сплату процентів (п.3.8 договору).

Згідно з п.п. 5.2, 5.3 договору у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, несвоєчасну сплату комісії за кредитне обслуговування, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,2 % від суми боргу за кожний день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем, позичальником та ОСОБА_2 17.01.2008 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалася у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій /пені, штрафу/, у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту.

Позичальник порушив умови кредитного договору, не повернув у повному обсязі кредит, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за договором станом на 19.02.2016 складає: заборгованість за тілом кредиту в сумі 26 929,14 доларів США, що еквівалентно 719 646,50 грн, заборгованість за відсотками - 12 531,58 доларів США, що еквівалентно 334 890,30 грн, заборгованість за нарахованою щомісячною комісією за кредитне обслуговування - 8 955,59 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 14 914,14 доларів США, що еквівалентно 398 561,16 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2 290,57 доларів США, що еквівалентно 61 212,50 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідачі порушили зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом. Стягуючи проценти за користування кредитом у сумі 34 405,70 грн суд виходив з того, що позивач пропустив позовну давність по вимогах про стягнення процентів та комісії, а тому проценти, нараховані до 29.02.2013 стягненню не підлягають. Судом також зменшено розмір пені до 50 000 грн.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За обставинами справи встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 28 000 доларів США та зобов`язався погасити кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію у строк до 16.01.2015 відповідно до графіку погашення кредиту. З графіку погашення кредиту вбачається, що сторони погодили сплату кредиту, процентів за користування кредитом та комісії шляхом внесення позичальником щомісячних ануїтентних платежів. Ануїтентний щомісячний платіж включав у себе тіло кредиту, проценти за користування кредитом та комісію. Проте, позичальник останній платіж здійснив у липні 2008 року та надалі будь - яких платежів на погашення кредиту не вносив.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачено щомісячне погашення кредиту та сплата відсотків. Тобто ще на час укладення договору сторони визначили самостійні щомісячні зобов`язання.

Застосувавши позовну давність до вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд у рішенні не навів будь - яких мотивів не застосування позовної давності до інших вимог, зокрема, щодо стягнення тіла кредиту та пені. При цьому суд помилково включив у розрахунок проценти, нараховані після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.02.2016. Строк кредитного договору закінчився 16.01.2015, відтак стягненню підлягає заборгованість по кредиту, відсоткам за користування кредитом та комісією у період з 01.03.2013 до 16.01.2015. Для стягнення ж пені позовна давність сплила 16.01.2016, а тому у задоволенні позову в частині стягнення пені слід було відмовити за пропуском позовної давності.

Звернення позивача до суду з таким ж позовними вимогами у 2014 та 2015 роках не зупиняє позовну давність, оскільки такі позовні заяви залишено без розгляду.

Нарахування позивачем процентів за користування кредитом та пені після 16.01.2015 суперечить умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк кредитного договору визначено сторонами 16.01.2015, відтак відсотки, які передбачені умовами договору за користування кредитними коштами можуть нараховуватися лише у межах дії договору. Зі змісту договору не вбачається, що сторони визначили нарахування відсотків у такому ж розмірі після закінчення строку договору у випадку його невиконання позичальником.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки у кредитному договорі не визначено розмір відсотків від залишку заборгованості після закінчення строку договору, а позивач не ставив вимог про стягнення відсотків за користування коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України вимоги банку про стягнення заборгованості підлягають задоволенню лише у межах позовних вимог, з урахуванням позовної давності.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості самостійно змінювати позовні вимоги, відтак в рамках даної справи стягнення процентів за ст. 1048 ЦК України суперечитиме ст. 13 ЦПК України. Разом з тим позивач не позбавлений права надалі заявити такі вимоги, навівши їх обгрунтування та додавши відповідні розрахунки.

Відповідно до графіка погашення кредиту за період з 01.03.2013 по 15.01.2015 позичальник мав сплатити 10 110,83 доларів США по тілу кредиту, 1 257,52 доларів США - процентів за користування кредитними коштами та 251,51 доларів США комісії. Оскільки ці суми позичальником не сплачені позов у цій частині підлягає задоволенню.

Сторони визначили валютою кредитування - долари США.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відтак позивач має право на отримання кредитних коштів та інших платежів у тій валюті, яка передбачена умовами кредитного договору, або в еквіваленті до національної валюти на день платежу.

Стягуючи заборгованість у національній валюті гривні суд першої інстанції не звернув уваги на умови кредитного договору та на вимоги позовної заяви. У позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість у валюті, визначеній в умовах договору. Зазначення у позовних вимогах еквіваленту суми стягнення до національної валюти не змінює суті позовних вимог. Розрахунки заборгованості позивач також проводив у доларах США, з вказівкою на грошовий еквівалент іноземної валюти на день подачі позову.

Враховуючи, що сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на день ухвалення рішення, колегія суддів вважає за необхідне розмір заборгованості, який підлягає стягненню вказати у іноземній валюті - доларах США, як передбачено умовами договору. Позивач є банківською установою, має відповідну ліцензію та дозвіл на валютне кредитування.

Пеня не підлягає стягненню, оскільки для стягнення пені строк позовної давності є скороченим та до подачі позову такий строк сплив. Нарахування ж пені після закінчення строку дії кредитного договору суперечить умовам договору.

Стягуючи заборгованість у солідарному порядку з позичальника та поручителя суд першої інстанції не врахував приписи ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договором поруки не встановлено строк дії поруки, а відтак кредитор за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України мав заявити вимогу до поручителя протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання. Останнім днем виконанння основного зобов`язання є 16.01.2015, тому позивач мав пред`явити позов до поручителя до 16.07.2015, проте звернувся з даним позовом лише 29.02.2016, коли порука вже була припинена.

За вказаних обставин висновки суду про солідарну відповідальність поручителя суперечать положенням до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки на час звернення до суду з даним позовом порука припинена. Відтак позов до ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Надалі факт припинення поруки встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.05.2018 (а.с. 104 т. 3). Незважаючи на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду рішення про припинення поруки ще не існувало, суд, незалежно від того, чи заявлялися вимоги про припинення поруки, чи ні, стягуючи заборгованість із поручителя мав пересвідчитися у чинності поруки.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про те, що судом не надано можливості новим представникам відповідачів ознайомитися з матеріалами справи та про те, що судом порушено принцип змагальності та відмовлено у задоволенні клопотання про витребування первинних бухгалтерських документів безпідставними. За матеріалами справи встановлено, що судом ретельно перевірено доводи позичальника про те, що він не отримував кредит у сумі, що зазначена у кредитному договорі та не підписував заяву про видачу готівки. За клопотанням ОСОБА_1 проведена судова почеркознавча експертиза, за висновком якої підпис від імені ОСОБА_1 , що містяться у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки № 55 від 17.01.2008 виконаний ОСОБА_1 (а.с. 54-60 т.2). У заяві на видачу готівки зазначена сума 28 000 доларів США, що еквівалентно станом на 17.01.2008 - 141 400 грн (а.с. 199 т. 1). У заяві про надання кредиту ОСОБА_1 також просив надати кредит у сумі 28 000 доларів США. Вартість автомобіля Шевролет Авео, який придбано ОСОБА_1 складає 140 560 грн. Будь - яких доказів про те, що зазначений автомобіль вилучений у позичальника останній не надав. Позивачем надано повну виписку про рух коштів по рахунку позичальника. Будь - яких заперечень щодо неправильності такого доказу, а також будь - яких пояснень щодо неправильності розрахунку заборгованості у суді першої інстанції відповідачі не заявляли. ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду справи для укладення угоди з адвокатом, надалі адвокат ОСОБА_1 - Дяченко В.І. заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи і ці клопотання судом були задоволені. Надалі ОСОБА_1 особисто та його адвокат Дяченко В.І. приймали участь у розгляді справи, заявляли ряд клопотань, які судом були задоволені. Про будь - які поважні причини неможливості заявити інші клопотання на стадії вирішення судом клопотань сторін у апеляційній скарзі не зазначено. Сам по собі факт укладення ОСОБА_1 угоди про надання правової допомоги з іншим адвокатом у день судового засідання не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_1 мав можливість надати своєму новому представнику фотокопії матеріалів справи. Розгляд справи тривав один рік і сім місяців, за вказаний період сторони мали можливість ознайомитися з матеріалами справи та отримати копії документів, що знаходяться у справі, якщо на те була їх воля. До того ж новий представник не позбавлений був права ознайомитися з матеріалами справи до судового засідання. Відтак суд мав всі підстави вважати, що клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи через рік і сім місяців після відкриття провадження у справі не відповідає положенням цивільного процесуального законодавства щодо добросовісності користування сторонами своїми процесуальними правами.

Представники апелянта заперечуючи ту обставину, що ОСОБА_1 отримав кредит вказували на те, що обов`язок доказування лежить на позивачеві.

Проте, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечуючи.

Заперечуючи проти отримання кредитних коштів, позичальник вказував, що не підписував заяву на видачу готівки, проте за висновком судової почеркознавчої експертизи підпис про отримання коштів належить ОСОБА_1 .. Даний доказ відповідачем не спростований. Останній вказуючи, що автомобіль придбано за власні кошти, а не за кредитні не надав будь - яких пояснень про те, з якою метою він звертався до банку із заявою про надання кредиту саме на придбання автомобіля такої марки, а також не надав будь - яких доказів наявності у нього у розпорядженні грошових коштів на придбання цього автомобіля.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання кредитного договору недійсним лише 19.10.2017, тобто через 9 років після укладення договору. У зв`язку з відкриттям провадження у справі про визнання кредитного договору недійсним, провадження у даній справі було зупинено. Проте, відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2019 за заявою позивача позовна заява залишена без розгляду.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що кредитний договір не відповідає вимогам закону колегія суддів вважає безпідставними. Кредитний договір є чинним та позичальник порушив умови цього договору.

Позивачем за подачу позову сплачено судовий збір. ОСОБА_1 є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За вказаних обставин судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог компенсується за рахунок держави. Позов задоволено на суму 11 619,86 доларів США, що на час ухвалення еквівалентно 299 095,20 грн (11 619,86 * 25,74). 1,5 % від цієї суми ставить 4 486,43 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом враховуються правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 16.08.2017 № 6-1065 цс 17 та від 31.05.2017 № 6-3077 цс 16.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства позовом «Комерційний банк «Екскобанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Екскобанк» заборгованість по кредитному договору за період з 01.03.2013 по 16.01.2015 у сумі 10 110, 83 доларів США заборгованості по тілу кредиту, 1 257,52 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 251,51 доларів США - заборгованості по комісії, що разом складає 11 619,86 доларів США. В решті позову відмовити.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Екскобанк» до ОСОБА_2 відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Державною судовою адміністрацією понесені публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Екскобанк» судові витрати у вигляді судового збору у сумі 4 486,43 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.07.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик