ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5345/19 Справа № 211/4024/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Регіональна філія «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Структурний підрозділ Криворізьке локомотивне депо,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м. Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Структурний підрозділ Криворізьке локомотивне депо, про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та стягнення не доплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19 жовтня 2005 року по теперішній час він працює машиністом електровоза в структурному підрозділі Криворізького локомотивного депо. Його обрано головою первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо ( ППО ВПЗУ КЛД ). Відповідно до своїх обов`язків має право вимагати від відповідача виконання колективного договору. Відповідачем до теперішнього часу не усунуті небезпечні та шкідливі для здоров`я умови праці, але замість їх усунення 14 серпня 2018 року начальник ДЕПО ОСОБА_2 видав наказ № 62/с « Про притягнення його до дисциплінарної відповідальності», за те що він нібито відмовився прослідувати до місця збору локомотивних бригад під час доставки їх на роботу в нічний час. Із зазначеним наказом він не згодний, вважає, що порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень передбачених ст. 149 КЗпП України. До Вільної профспілки залізничників України надійшов лист- звернення від 25 липня 2018 року від структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо з проханням надати згоду на притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Дане звернення підписано заступником начальника депо ОСОБА_3 , вважає що він не має права підписувати звернення. Крім того, відсутнє посилання на вид стягнення який бажають застосувати та обґрунтування вагомих причин для притягнення до відповідальності. Крім того, посилається на те, що він є головою профспілки, а тому згода на притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна бути, а профспілки її не надали.

Просить скасувати наказ № 62/с « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності « ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на його користь недоплачену частку заробітної плати до середньої заробітної плати за липень 2018 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ № 62/с від 14 серпня 2018 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у виді догани. Стягнуто з Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ « Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення недоплаченої частки заробітної плати до середньої за липень 2018 р. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення даних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено, що з вини відповідача не відбувся простій за який йому не донараховано кошти. Та не застосовано до спірних правовідносин положення ст. 113 КЗпП. Пояснення свідків вважає належними доказами несправності локомотивів. Вважає, що відповідачем не надано належних доказів обґрунтованості підстав недоплати йому заробітку за 99 год. у липні 2018 року.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині скасування наказу № 62/с від 14 серпня 2018 року « Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та ухвалити нове про відмову в їх задоволенні. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначають, що судом не надано оцінку обґрунтованості відмови профспілкового комітету у наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не досліджено фактичних обставин не надана їм правова оцінка.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 з 19 жовтня 2005 року працює на посаді машиніста електровоза в структурному підрозділі « Криворізьке локомотивне депо» регіональної філії « Придніпровська залізниця АТ « Українська залізниця» ( а.с. 6-7, 51).

Наказом Структурного підрозділу «Криворізьке локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» № 62/с від 14 серпня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за грубе порушення трудової дисципліни. У п. 1 резолютивної частини наказу зазначено, що «За порушення виконавчої дисципліни, вимог п.3.3. Інструкції ЦТ-0106, затвердженої наказом № 876-ЦЗ від 22 11 2004 р. вимог внутрішнього трудового розпорядку, що є грубим порушенням трудової дисципліни, та на підставі ст. 147 КЗпП України машиністу електровоза ОСОБА_1 оголосити догану». (а.с. 74 ).

На підставі встановлених обставин та наданих в їх підтвердження доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ прийнято без отримання згоди профспілкового комітету, тому його скасовано. Відмовлено в стягненні недоплачених коштів за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник з приводу законності та дотримання порядку притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за наказом №62/с від 14 серпня 2018 року.

Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця після його виявлення, не рахуючи часу тимчасової непрацездатності чи відпустки; та не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від порушника письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівнику під розписку.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами, у спорах з приводу порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність згоди профспілкового комітету на погодження притягнення працівника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, як підставу визнання наказу таким, що прийнятий із порушенням вимог трудового законодавства та підлягає скасуванню з підстав не дотримання порядку його прийняття.

Для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення, для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності.

Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Як установлено судом першої інстанції та видно з матеріалів справи, рішенням профспілкового комітету від 07 серпня 2018 року відмовлено в наданні згоди на притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з мотивів відсутності первинних документів в підтвердження скоєного проступку, не надано пояснення від ОСОБА_1 , вважають подання роботодавця не обґрунтованим (а.с.29).

Колегія суддів вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги відповідача про не дослідження судом та не надання оцінки факту вчинення позивачем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, оскільки порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності є наслідком скасування наказу, тому не має правового значення наявність складу самого проступку та порушення позивачем умов колективного договору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість надання оцінки мотивам відмови ВПЗУ у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності, лише судом досліджується, що така відмова дійсно має обґрунтування, проте незгода роботодавця з мотивами цієї відмови не може бути підставою для її нехтування.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги позивача щодо застосування до спірних правовідносин положення ст.113 КЗпП України, щодо оплати йому заробітку за простій.

Колегія суддів погоджується в цій частині із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 94 КЗпП України заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Як простій можуть бути кваліфіковані лише ті випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення технологічною документацією, несправності устаткування, простою з інших причин, не пов`язаних з виною працівника. Якщо працівник через простій самовільно не приходить на роботу чи іде з роботи, він не має права вимагати оплати відповідного часу простою з підстав, передбачених ст. 113 КЗпП України.

Згідно положення ст.6 Закону України «Про охорону праці» працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці. За період простою з причин, передбачених частиною другою цієї статті, які виникли не з вини працівника, за ним зберігається середній заробіток.

Проте, матеріали справи не містять доказів підтвердження факту простою на підприємстві роботодавця, спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці, а також страхового експерта з охорони праці.

Що спростовує посилання позивача в апеляційній скарзі на доведеність факту простою поясненнями свідків через невідповідність локомотивів вимогам правил технічної експлуатації.

Колегією суддів досліджено накази Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 485 від 09 липня 2018 р., №490 від 10 липня 2018 року, №505 від 17 липня 2018 року про увільнення від виконання обов`язків по основному місцю роботи машиніста електровоза ОСОБА_1 для участі в роботі комісії з перевірки стану локомотивів вимогам охорони праці та безпеки руху, у яких встановлено оплату праці зі збереженням середньої заробітної плати за 10.07.2018 - не більше 7 год, за період 11.07.2018 - 12.07.2018 р. - не більше 14 год., з 18.07.2018 по 20.07.2018 р. - не більше 21 год. (а.с.55-57). Дані накази позивачем не оскаржено, вони є чинними. Колегія суддів вважає не доведеними посилання позивача про не виплату заробітної плати за часи простою, документальне підтвердження якого в матеріалах справи відсутнє.

Колегія суддів погоджується, що відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, проте, предметом даної справи є оскарження законності прийнятого наказу про дисциплінарне стягнення, яким не застосовано до позивача фінансових санкцій.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: