Справа № 461/409/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/963/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Львів

Справа № 461/409/16

Провадження № 22-ц/811/963/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретар Симець В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 лютого 2017 року в складі судді Радченко В.Є.

у справі

за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 17 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 7-1/191 к-07 на загальну суму 130 000, 00 доларів США з терміном повернення кредиту до 16 жовтня 2014 року. Цього ж дня, між банком та ОСОБА_1 нібито було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 7-1/191 к-07. Позивач заявив, що підпис, поставлений у договорі поруки напроти прізвища та ініціалів « ОСОБА_4 », вчинений іншою особою. Укладати договір поруки та поручатися за виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань наміру він не мав.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору поруки недійсним відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, та таким, що ухвалене з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що судом безпідставно відмовлено в проведені почеркознавчої експертизи підписів на договорі поруки, оскільки він зазначав, що не пам`ятає чи такий підписував в 2007 році, підпис на ньому не схожий на його власний, оригінал договору поруки у нього відсутній. Крім того, банком не надано суду оригінал договору поруки. Зазначає, що мотивом суду для відмови у задоволенні позовних вимог стало те, що відповідач надав суду оригінал додаткової угоди від 18.05.2009р. до договору поруки від 17.10.2007р., а відтак суд прийшов до висновку, що позивач, підписуючи додаткову угоду до договору поруки підтвердив, що він укладав договір поруки та є його стороною, а клопотань про проведення почеркознавчої експертизи додаткової угоди не надходило. Такі висновки суду вважає абсолютно незаконними, оскільки судом не враховано того, що у судовому засіданні його представник звернула увагу суду на те, що позивач не визнав, що він підписував таку додаткову угоду. Базовим правочином, з якого між сторонами виникають правовідносини поруки, а саме Договір поруки від 17.10.2007р., а додаткова угода є вже похідним правочином, а тому призначення судово-почеркознавчої експертизи додаткової угоди довело б тільки той факт, що Позивач не підписував додаткову угоду, що в свою чергу, потягло б недійсність саме додаткової угоди, а не Договору поруки від 17.10.2007р.. Окрім того, позовні вимоги в даній справі стосуються недійсності Договору поруки від 17.10.2007р., а не недійсності додаткової угоди від 18.05.2009р.

Просить рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 лютого 2017 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме визнати недійсним договір поруки від 17.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2017 року скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 лютого 2017 року та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Визнано недійсним договір поруки від 17 жовтня 2007 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2017 року скасовано, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 17 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №7-1/191 к-07 на загальну суму 130000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 16.10.2014 року. Відповідно до п.1.1. цього Кредитного договору №7-1/191 к-07 процентна ставка за користування грошовими коштами - 12,75 % річних.

17 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки. Відповідно до п.1 цього договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати по зобов`язаннях боржника, що випливають з кредитного договору №7-1/191-к-07 від «17» жовтня 2007 року. Згідно з цим договором боржник зобов`язаний до «16» жовтня 2014 року повернути кредит у розмірі 130 000,00 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,75% річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

П.3 цього договору поруки, передбачає, що відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або не належним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором. Згідно з п.4 договору поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Пунктом 9 цього договору поруки визначено, що за несвоєчасну сплату суми боргу, згідно п.5 даного договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.5 цього договору поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

18.05.2009 року між ВАТ «Універсалбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № б/н до договору поруки від 17.10.2007 року, оригінал якого долучений до матеріалів справи. Згідно з цією додатковою угодою, сторони погодились внести зміни до Договору поруки від 17.10.2007 року у зв`язку із внесенням змін до основного кредитного договору № №7-1/191 к-07.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач, підписуючи додаткову угоду до договору поруки підтвердив, що він укладав договір поруки та є його стороною. За таких обставин, втрата оригіналу оспорюваного договору не може бути підставою для визнання договору недійсним, а відтак відсутні підстави для визнання недійсним договору поруки.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що при розгляді справи в суді першої інстанції, позивачем заявлялось клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки він вважав, що підпис поставлений в Договорі поруки від 17.10.2007 року напроти прізвища та ініціалів « ОСОБА_1 » істотно відрізняється від його підпису та міг бути вчинений іншою особою з метою імітації його підпису.

Відсутність оригіналу оскаржуваного договору як в сторони позивача так і в сторони відповідача унеможливила проведення судової почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису.

Проте, ПАТ «Універсал Банк» надано оригінал додаткової угоди, укладеної 18.05.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 142-145), якою сторони підтвердили наявність правовідносин, деталізували свої права і обов`язки.

П.1.2 додаткової угоди б/н від 18.05.2009 року до договору поруки від 17 жовтня 2007 року, встановлено, що поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними.

Клопотання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи додаткової угоди, яка могла б засвідчити факт того, що позивач не підписував її, позивач та представник позивача не заявляли.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що оскільки базовим правочином, з якого між сторонами виникають правовідносини поруки є саме Договір поруки від 17.10.2007 року а додаткова угода є вже похідним правочином, а тому призначення судово-почеркознавчої експертизи додаткової угоди довело б тільки недійсність саме додаткової угоди а не Договору поруки від 17.10.2007 року.

Згідно з ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, будучи достовірно обізнаним про даний позов, з наданими на його підтвердження доказами, ОСОБА_1 клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи Додаткової угоди від 18 травня 2009 року не заявляв, тобто розпорядився наданими йому процесуальним законодавством правами на власний розсуд.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий

Судді