КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/14993/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/6074/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

Приватне акціонерне товариство «ВУСО»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», подану через представника ОСОБА_3 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ул`яновської О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріального шкоди, пені, інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок несвоєчасного відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2017 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО» в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» суму недоплаченого страхового відшкодування, пеню, інфляційні витрати та 3% річних, що разом складає 58 095,82 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 07.10.2014 з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний йому автомобіль «Міцубісі» д.р.н. НОМЕР_1 . На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО». Він звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, проте ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату такого відшкодування лише 17.12.2014, тобто через 68 днів від дня його звернення та не у повному розмірі. Йому виплачено страхове відшкодування у сумі 23 503,63 грн, тоді як розмір збитків складає 40 958,71 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2018 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_1 58 095,82 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, пені, інфляційних витрат та 3 % річних за несвоєчасне відшкодування шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПрАТ «СК «ВУСО» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, позивач вказав невірну адресу їх місцезнаходження, а суд не перевірив місцезнаходження відповідача, внаслідок чого вони не отримували позовної заяви та не були повідомлені про день та час розгляду справи. Суд без будь - яких обґрунтувань надав перевагу висновку, наданому позивачем та не врахував, що при виплаті страхового відшкодування враховується знос автомобіля та виключається сума ПДВ із розміру страхового відшкодування, оскільки кошти виплачені позивачу, а не на рахунок СТО. Вважає, що судом неправильно застосовані норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не враховано, що страхове відшкодування виплачено у строк 90 днів з дня отримання заяви від позивача, а тому відсутнє прострочення виплати страхового відшкодування. Стягуючи пеню суд не врахував, що для стягнення пені застосовується скорочена позовна давність. Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник ПрАТ «СК «ВУСО» Винокуров О.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.2014 з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 28.10.2014 ОСОБА_2 визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно - правова відповідальність перед третіми особами власника автомобіля «Санг Йонг» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «ВУСО» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АС/6832004 від 05.04.2014.

10.10.2014 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

14.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПрАТ СК «ВУСО» із заявою про надання можливості ознайомлення з розрахунком матеріального збитку та страхового відшкодування від 07.10.2014, а надалі подав скаргу до Голови правління ПрАТ СК «ВУСО» зв`язку із ненаданням йому можливості ознайомлення із вказаними документами.

Згідно розрахунку вартості відновлювального ремонту № 624653 від 19.11.2014, складеного ТОВ «Експерт» автомобіля «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_1 вартість відновлювального ремонту складає 28 204,35 грн.

ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 23 503,63 грн.

Згідно експертного висновку автотоварознавчого дослідження № 479 від 20.11.2014, складеного УАК «УкрАвто» вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_1 складає 40 958,71 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав вчасно свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом цього Закону (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У матеріалах справи відсутній договір обов`язкого страхування цивільно - правової відповідальності, проте сторони не заперечують, що такий поліс на час ДТП був чинним.

Позивач звернувся з позовом до ПрАТ «ВУСО» та ОСОБА_2 , проте будь - яких вимог до ОСОБА_2 не заявляв.

Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Позивач звернувся до ПрАТ «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав таке відшкодування у сумі 23 503,63 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що така сума страхового відшкодування розрахована неправильно та не покриває збитки, завдані позивачу. Такі висновки суд зробив на підставі наданої позивачем копії експертного висновку автотоварознавчого дослідження № 479 від 20.11.2014, складеного УАК «УкрАвто» на замовлення самого позивача, згідно з яким вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Мітсубіші» д.н.з. НОМЕР_1 складає 40 958,71 грн.

При цьому суд не звернув уваги на те, що позивач надав лише першу та останню сторінку такого висновку, з якого не вбачається порядок розрахунку вартості матеріального збитку, вартість деталей та робіт, які необхідно провести для відновлення транспортного засобу. Позивач також не надав будь - яких доказів про те, що у цей висновок включено лише ті пошкодження автомобіля, які завдані внаслідок ДТП, яка сталася з вини страхувальника, а не будь - які інші пошкодження, не пов'язані з ДТП.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає вищезазначеним критеріям.

Суд не надав будь - якої оцінки розрахунку вартості відновлювального ремонту, від 19.11.2014, складеного на замовлення СК «ВУСО» та надав перевагу висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 20.11.2014, складеному на замовлення позивача, при цьому суд не вивчав зазначені документи, оскільки ці документи були надані позивачем в неповному вигляді (перші та останні сторінки документів). Суд не проаналізував які пошкодження автомобіля включені у ці документи, не перевірив, який коефіцієнт зносу автомобіля, чи включено у висновок, складений на замовлення позивача ПДВ тощо, не обговорив питання про призначення автотоварознавчої експертизи для усунення розбіжностей у вартості визначеного матеріального збитку.

Відтак таке рішення не може залишатися в силі.

Для усунення недоліків судового розгляду, допущених судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції має перевірити у повному обсязі докази, надані сторонами, звірити їх з оригіналами документів та з`ясувати питання про причини розбіжностей у двох висновках, складених майже в один і той же час.

ПрАТ «СК «ВУСО» разом з апеляційною скаргою подало клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи та надало у судове засідання повний розрахунок вартості відновлювального ремонту від 19.11.2014 з ремонтною калькуляцією, фотододатками, протоколом огляду ТЗ та оригінал цього документа разом з диском. Позивач же не надав ні відзив на апеляційну скаргу, ні заперечень щодо клопотання про призначення експертизи, не вказав про стан автомобіля на теперішній час, чи проводив він ремонт автомобіля, не надав експертного висновку автотоварознавчого дослідження від 20.11.2014 з фотододатками, протоколом огляду ТЗ, та подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

За вказаних обставин призначення судової автотоварознавчої експертизи не є доцільним, оскільки за доказами, наявними у матеріалах справи експерт може лише перевірити правильність розрахунків, вказаних у розрахунку вартості відновлювального ремонту від 19.11.2014, та не може вирішувати питання про розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля з урахуванням експертного висновку автотоварознавчого дослідження від 20.11.2014.

Відтак позивач на власний розсуд розпорядився наданими йому правами щодо надання доказів та не довів законність своїх позовних вимог.

Позивач отримав страхове відшкодування, виходячи з розрахунку відновлювального ремонту, визначеного за замовленням страхової компанії та розмір страхового відшкодування не оскаржував, заперечень щодо неправильності визначення вартості відновлювального ремонту не заявляв та не вказував на те, що у таку вартість включено не всі пошкодження, внаслідок ДТП.

Самі по собі заява та скарга позивача, які подані до страхової компанії не свідчать про оскарження ним суми страхового відшкодування. Так, заява про надання можливості ознайомлення з результатом визначення матеріального збитку подана позивачем 14.11.2014, скарга про те, що йому не надали можливості ознайомитися з результатом визначення матеріального збитку подана ним 17.11.2014, тоді як вартість відновлювального ремонту, визначена ТОВ «Експерт» лише 19.11.2014. Відтак на час звернення позивача вартість відновлювального ремонту ще не була визначена. Матеріали справи не містять будь - яких інших звернень позивача до страховика з питання ознайомлення з вартістю відновлювального ремонту, після того, як такий документ було виготовлено.

Позивач, вказуючи на те, що розмір страхового відшкодування з ним не було узгоджено, в той же час не вказує, що на час отримання ним страхового відшкодування йому не надали розрахунку такого відшкодування та документів про вартість відновлювального ремонту. Вказані обставини свідчать про те, що позивач погодився з розміром відшкодування, визначеним страховиком та отримав таке відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування 10.10.2014 та отримав таке відшкодування 17.12.2014, а відтак доводи позивача про те, що ПрАТ «СК «ВУСО» порушило строки виплати страхового відшкодування суперечать п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення матеріального шкоди, пені, інфляційних втрат та 3 % річних, внаслідок несвоєчасного відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 12.06.2019. .

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Л. Д. Поливач