ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2360/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року, ухвалене у складі судді Погасій О.Ф., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 21 липня 2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів у розмірі 128 170 грн. 16 коп. В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2000 по справі № 2-412 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , 1998 року народження у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 1/2 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2000 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ОСОБА_1 з 01.09.2012 від сплати аліментів ухиляється, та згідно розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Самойлової К.Г. його заборгованість з виплати аліментів за період з 01.09.2012 по 14.07.2015 становить 26712 грн. 85 коп. Аліменти повинні сплачуватися 01 числа місяця, наступного за місяцем нарахування аліментів, пеня нарахована на заборгованість, що виникла з 01.10.2012 по 01.06.2015 у сумі 25512,00 грн.

Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутністю та ухвалити заочне рішення у разі неявки відповідача, про що надала письмову заяву.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. В зв`язку з чим суд розглядає справу за його відсутністю на підставі наявних доказів.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за несплату аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку у розмірі 128170 грн. 16 коп. за прострочення сплати аліментів за період 01.10.2012 по 01.07.2015, а також суму судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 128413 грн. 76 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 8290,73 грн.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що згідно ст. 196 СК України стягнення пені за невиконання аліментних зобов`язань обмежена розміром заборгованості зі сплати аліментів.

Послався на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення повинна була бути врахована правова позиція, висловлена у Постановах Верховного Суду України за наслідками розгляду справ № 6-94цс15, № 6-300цс16, № 6-1554цс16.

Зазначив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи. В ході виконання оскаржуваного рішення його було позбавлено єдиного житла.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Родіоновою О.О. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, послалась на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення Верховним Судом України не були винесені постанови у справах № 6-94цс15, № 6-300цс16, № 6-1554цс16, висновки викладені у яких просить врахувати відповідач.

Вказала, що відповідач вводить суд в оману стосовно позбавлення його єдиного житла у зв`язку з виконанням заочного рішення у даній справі про стягнення пені за невиконання аліментних зобов`язань, оскільки в органах ДВС на виконання окрім виконавчого листа виданого на підставі рішення у цій справі також знаходять виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, пені за несплату аліментів за інший період на користь ОСОБА_2 та заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 105087,51 грн., що надає право державному виконавцю на звернення стягнення на єдине житло боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначила, що вірність методу розрахування пені за несплату аліментів, що була використана районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення, знайшла своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 572/1762/15-ц.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Родіонової О.О., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Пархоменка А.О., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за правилом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України єпорушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2000 з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку кожного місяця, починаючи з 06.12.2000, але не більше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, до повноліття дитини (а.с.8).

На підставі постанови Московського районного суду м. Харкова позивачу 06.12.2000 р. виданий виконавчий лист № 2-412/2000, який звернуто до виконання (а.с.9).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ Самойловою К.Г. 14.07.2015, заборгованість по аліментам ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа у справі № 2-412 від 06.12.2000 р., виданого Московським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , 1998 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 06.12.2000 та до досягнення дитиною повноліття, здійснення відрахування аліментів з пенсії боржника припинилось 01.09.2012. Враховуючи, що боржник не надав довідку з місця праці, центру зайнятості, заборгованість нараховується згідно даних Харківського обласного управління статистики про розмір середньомісячної заробітної плати по Харківської області та складає станом на 14.07.2015 за період з 01.09.2012 по 14.07.2015 26712 грн. 85 коп. (а.с.10).

Згідно розрахунку пені по заборгованості по аліментам ОСОБА_1 , загальний розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.10.2012 по 01.07.2015 складає 128 170 грн. 16 коп. (а.с.11)

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що, оскільки відповідач не виконував аліментні зобов`язання, то з нього підлягає стягненню сума пені.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність стягнення з відповідача пені, однак, вважає її розмір надмірним.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на те, що відповідачем не заперечується наявність заборгованості зі сплати аліментів, то така обставина не потребує доказування відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

З огляду на те, що відповідачем не було доведено наявності підстав для звільнення його від обов`язку сплатити пені за невиконання аліментних зобов`язань, то з нього підлягає стягненню сума пені за весь час прострочення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарг про необхідність врахування під час обчислення пені правових висновків, викладених Постановах Верховного Суду України за наслідками розгляду справ № 6-94цс15, № 6-300цс16, № 6-1554цс16.

На час ухвалення оскаржуваного рішення зазначені постанови Верховним Судом України ще не були винесені, та в подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 572/1762/15-ц, відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України у справі № 6-94цс15.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові надала наступний правовий висновок стосовно застосування правила ст. 196 СК України, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує щодо застосування відповідних норм права.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Таким чином, районний суд дійшов вірного висновку стосовно методики нарахування пені за несплату аліментів.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з розрахунком заборгованості, що був наданий позивачем, який відповідачем не був спростований (а. с. 11).

Однак, з огляду на пропорційний розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на час пред`явлення позову - 26712,85 грн., суд вважає заявлену до стягнення суму пені 128170,16 грн. надмірною та такою, що значно перевищує розмір збитків - суму заборгованості.

Так, хоча стаття 196 СК України на час розгляду справи не містила застереження щодо граничного розміру пені, що може бути стягнута за рішенням суду за несплату аліментів, суд першої інстанції не був позбавлений можливості у субсидіарному порядку застосувати правовий механізм зменшення пені, визначений у ст. 551 ЦК України.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України закріплює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У справі, що переглядається, розмір заявленої до стягнення пені майже у п`ять разів перевищує суму заборгованості зі сплати аліментів.

Вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

Суд вважає, що з урахуванням права дитини на достатнє забезпечення та функцію майнової відповідальності пені, з відповідача підлягає стягненню сума, що дорівнює сумі порушеного зобов`язання - 26712,85 грн.

Частиною 2 ст. 376 ЦПК України встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення районним судом не було застосовано норму права ч. 3 ст. 551 ЦК України, що підлягала застосуванню, доводи скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції, зменшивши суму пені, що підлягає стягненню з відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року - змінити.

Зменшити розмір пені за невиконання аліментних зобов`язань та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку у розмірі 26712 грн. 85 коп.

В частині розподілу судових витрат заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 червня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.