Справа № 454/1403/17 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1452/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року в складі судді Струс Л.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в Сокальський районний суд з позовом до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовував тим, що ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 28.04.2017р. в справі №454/873/17 задоволено його скаргу, визнано протиправним невнесення працівниками Сокальського ВП до ЄРДР відповідних відомостей за заявою ОСОБА_1 про вчинення злочину ОСОБА_2 Зобов`язано Сокальський ВП внести в ЄРДР відповідні відомості по даній заяві. Також, ухвалою слідчого судді від 22.05.2017р. в справі №454/874/17 задоволено ще одну його скаргу, скасовано висновок винесений 31.01.2017р. старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Сокальського ВП капітана поліції Ворона А.А., згідно якого припинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 16.01.2017р. Позивач вважав, що вказаними ухвалами слідчих суддів підтверджується грубе порушення норм конституції та КПК України з боку працівників Сокальського ВП.

Як наслідок таких дій, він у розумні строки не зміг захистити свої права, в результаті чого йому нанесено моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з порушенням прав. Просив стягнути із Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області в його користь 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій працівників Сокальського ВП, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації. Також просив стягнути із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України в його користь кошти в сумі 1000000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій працівників Сокальського ВП, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року у позові ОСОБА_1 до Сокальського відділення поліції Червоноградського відділення поліції ГУНП у Львівській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що відповідачі не надали суду доказів, які б спростували його позовні вимоги, тому йому не зрозуміло, на якій підставі суд відмовив у задоволенні позову.

Звертає увагу, що суддя першої інстанції надає завідомо неправдиву інформацію, тому що в позовній заяві він чітко надав докази підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача.

Вважає, що суд зобов`язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії, а також застосувати до спірних правовідносин: ст.ст. 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України; ст.ст. 16, 22, 1167, 1176 ЦК України; ст.ст. 3, 4, 11, 15, 16 ЦПК України. Однак, вищезазначених норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду першої інстанції не було застосовано, в результаті чого порушені його права, які гарантовані ст.ст. 8, 40, 55, 56 Конституції України.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його позову.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Учасники справи позивач ОСОБА_1 , представники відповідачів Сокальського відділення поліції Червоноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та Держави України в особі Державної казначейської служби України будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивачем не доведено, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Виходячи з наявних матеріалів справи, вимог закону та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується із оскаржуваним рішенням враховуючи таке.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Сокальського районного суду від 28.04.2017р. в справі № 454/873/17 задоволено скаргу ОСОБА_1 , визнано протиправним невнесення працівниками Сокальського ВП до ЄРДР відповідних відомостей за заявою ОСОБА_1 про вчинення злочину ОСОБА_2 Зобов`язано Сокальський ВП внести в ЄРДР відповідні відомості по даній заяві.

Також, ухвалою слідчого судді від 22.05.2017р. в справі №454/874/17 задоволено ще одну скаргу ОСОБА_1 , скасовано висновок винесений 31.01.2017р. старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Сокальського ВП капітана поліції Ворона А.А., згідно якого припинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 16.01.2017р.

Звертаючись з позовними вимогами про стягнення з Сокальського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України по 1000000 грн. моральної шкоди на підставі статей 8, 40, 55, 56, Конституції України, ОСОБА_1 покликався на те, що йому завдано моральну шкоду у зв`язку з грубим порушенням норм ст. 40 Конституції України та норм КПК України з боку працівників Сокальського відділення поліції Червонорадського ВП ГУНП у Львівській області під час розгляду його заяви про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом.

Ці ж положення закріплені у п. 1 ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, посадовими особами Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області під час розгляду його заяви про кримінальне правопорушення.

Як вбачається зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ч.1, ч. 2 ст. 1176 ЦК України, дія вказаних законодавчих актів розповсюджується на вичерпний перелік процесуальних дій уповноважених органів в межах кримінальної справи, оперативно-розшукової справи чи справи про адміністративне правопорушення.

В ході розгляду справи встановлено, що кримінальна справа стосовно ОСОБА_3 не порушувалася, до адміністративної відповідальності він не притягувався, при цьому, не встановлено інших обставин, передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», які дають підстави для відшкодування майнової та моральної шкоди, жодних неправомірних дій, які б потягли за собою негативні наслідки для позивача прокуратурою не вчинено.

Крім цього, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої (ніж передбачено в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи.

Обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку між такими діями і шкодою.

На переконання колегії суддів, позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди внаслідок складання висновку старшого дільничого офіцера поліції сектору превенції Сокальського ВП капітана поліції Ворони А.А. від 31.01.2017 року, а також внаслідок невнесення працівниками Сокальського ВП до ЄРДР відповідних відомостей за заявою ОСОБА_3 про вчинення злочину ОСОБА_2 , а встановлення судовим рішенням, яке набрало законної сили, факту протиправності дій працівників поліції, не може бути безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди при недоведеності факту наявності такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Доводи апеляційної скарги, які є суб`єктивним міркуванням та оцінкою апелянта норм матеріального та процесуального права України, висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк