Справа № 442/5093/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/811/3015/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю представника позивача ОСОБА_4., представника відповідача Білинського М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу № 442/5093/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655», за участю третьої особи Генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке ВТП-24655» ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної палати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Дрогобицьке АТП-24655» (далі -ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655»), третя особа - генеральний директор ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3 про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він з 14 листопада 2005 року працював на посаді водія у відкритому акціонерному товаристві «Дрогобицьке АТП-24655» (далі - ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655»), правонаступником якого є ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655». 24 січня 2006 року його на вантажному автомобілі марки «Mерседес-Бенс 1843 LS» реєстраційний номер НОМЕР_1 було направлено у відрядження за маршрутом: Україна (Дрогобич) - Бельгія - Україна (Запоріжжя - Дрогобич). 08 лютого 2006 року у м. Запоріжжі під час виконання трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок: через самовільний рух автомобіля йому було завдано тілесні ушкодження. Він перебував на стаціонарному лікуванні в Запорізькій міській лікарні з 08 лютого 2006 року по 10 квітня 2006 року, після виписки із Запорізької лікарні з 14 квітня 2006 року проходив амбулаторне лікування в Дрогобицькій міській поліклініці. ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655 тривалий час відмовлялося визнавати нещасний випадок, що стався з ним під час перебування у відрядженні на території м. Запоріжжя, нещасним випадком на виробництві. 10 жовтня 2006 року було видано наказ про його звільнення з роботи за прогул, хоча підприємству він надав попередній листок непрацездатності серії ААЗ № 612458, де в графі «стати до роботи» вказано «Продовжує хворіти».

У зв`язку з цим він звертався до суду з позовом про зобов`язання скласти Акт про нещасний випадок на виробництві. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 січня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2011 року, випадок, що стався з ним 08 лютого 2006 року під час перебування його у відрядженні, було визнано нещасним випадком на виробництві та зобов`язано ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» скласти Акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що пов`язаний з виробництвом.

Проте, 10 жовтня 2006 року було видано наказ про його звільнення з роботи за прогул, хоча підприємству він надав попередній листок непрацездатності серії ААЗ № 612458, де в графі «стати до роботи» вказано «Продовжує хворіти». 09 квітня 2014 року міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи йому було встановлено 20% ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з виробничою травмою, отриманою 08 лютого 2006 року .

Також було видано виписку із Акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 09 квітня 2014 року № 109096. У зв`язку із цим ,13 листопада 2014 року він звернувся безпосередньо до керівника підприємства із заявою про поновлення його на роботі.

22 травня 2015 року лікарсько-консультативною комісією Дрогобицької міської поліклініки йому було надано висновок № 657, яким на підставі листа ЛОДА від 30 квітня 2015 року № 01-12-11/1198/01/04 ОФПУ виданий йому лікарняний лист серії ААЗ № 61343 і було вирішено продовжити по 22 липня 2006 року та приступити до роботи 23 липня 2006 року. Висновок та листок непрацездатності він надіслав через засоби поштового зв`язку на адресу ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» та заяву-повідомлення, в якій повідомив керівника підприємства, що рішенням лікарсько-консультативною комісією Дрогобицької міської поліклініки закрито листок непрацездатності і він може приступити до роботи.

Не отримавши відповіді на цю заяву, він разом із своїми представниками 25 травня 2015 року прибув на підприємство та приніс оригінали документів. На підприємство їх не впустили, його неодноразові звернення про поновлення на роботі залишилися без реагування з боку ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655».

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив визнати причини пропуску звернення до суду з позовом за вирішенням трудового спору поважними та поновити йому цей строк. Скасувати наказ ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655», правонаступником якого є ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» від 10 жовтня 2006 року №17 про його звільнення за прогул, стягнути з ПАТ «Дрогобицьке АТП-24655» на його користь заробітну плату з врахуванням індексації та інфляційних витрат за весь час вимушеного прогулу та 100 000,00 гр. моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення суду суперечить нормам матеріального та процесуального права. Вказує, що ухвалюючи рішення суд дійшов хибного висновку, що ним було проігноровано листи відповідача від 11.09.2006 року та від 03.10.2006 року, оскільки такі листи ним не отримувалися. Зазначає, що доказів які б стверджували про належне повідомлення про необхідність з`явитися на підприємство, представником відповідача суду не надано. Крім того, вважає, що висновок суду про те, що 09.09.2006 року він був здоровим, є припущенням, а тому не може бути покладений в основу мотивувальної частини рішення суду, оскільки цей факт нічим і ніким не доведений. Вважає, що за наявності будь-яких сумнів щодо стану його здоров`я підприємство-роботодавець та його керівник Павець Я.М. повинні були звернутися до Дрогобицької міської поліклініки за отриманням інформації щодо факту його перебування в стані непрацездатності та причини неможливості пройти ним освідчення на МСЕК, на яку його не було скеровано 12 липня 2006 року через відсутність Акту про нещасний випадок на виробництві, наявність якого роботодавець злісно не бажав визнавати. Також вважає, що визнаючи строк звернення до суду за захистом порушеного права пропущеним, суд неправильно застосував норму матеріального права щодо початку перебігу місячного строку, пов`язуючи його з датою, коли він дізнався про те, що звільнений з роботи. Посилається на норми ст. 233 КЗпП України та вказує, що йому роботодавцем не було вручено наказу про звільнення та трудової книжки. Звертає увагу на те, що оскаржуваним наказом від 10 жовтня 2006 року №14 його було звільнено за прогул з 04.07.2006 року, однак відповідно запису в листку непрацездатності серії ААЗ №613450, відкритого 03.07.2006 року, станом на 04.07.2006 року (день звільнення) він перебував у стані непрацездатності. Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

06.03.2017 року Генеральним директором ПрАТ «Дрогобицеке АТП-24655» надано суду Заперечення на апеляційну скаргу у якому він просить залишити рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача Білинського М.О. , дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 14 листопада 2005 року працював водієм у ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655», правонаступником якого є ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655».

Наказом №17 від 10 жовтня 2006 року позивача ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 04 липня 2006 року за прогул без поважних причин.

У Наказі зазначено, що водій ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці з 09 лютого 2006 року.

Із долученого до матеріалів справи листка непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450 вбачається, що позивач перебував на лікарняному та повинен був стати до роботи 23 липня 2006 року.

08 лютого 2006 року з вини ОСОБА_2 стався нещасний випадок з причин того, що ним був залишений без стоячого гальма автомобіль, який спричинив йому тілесні пошкодження.

У період з 08 лютого 2006 року по 04 квітня 2006 року ОСОБА_2 перебував у Запорізькій міській лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги, що підтверджується листком непрацездатності серії ААД № 546750 від 10 квітня 2006 року.

З 14 квітня 2006 року по 23 травня 2006 року він перебував на амбулаторному лікуванні Дрогобицької міської поліклініки, що засвідчується листком непрацездатності серії ААЗ № 595525 від 14 квітня 2006 року та продовження амбулаторного лікування з 24 травня 2006 року по 02 липня 2006 року в Дрогобицькій міській поліклініці, що також підтверджується листком непрацездатності серії ААЗ № 612458 від 23 травня 2006 року.

Вищевказані листки непрацездатності Дорошенком В.Р. були передані у бухгалтерію підприємства та відповідно до них здійснювалося нарахування виплат за час непрацездатності у зв`язку з хворобою.

Інших документів на підтвердження причин відсутності на роботі водій ОСОБА_2 за місцем роботи не пред`являв.

11 вересня 2006 року за вихідним № 06/09-0199-21 та 03 жовтня 2006 року з вихідним № 6/10-0234-21 за місцем проживання ОСОБА_2 ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655» було направлено листи з проханням з`явитися за місцем роботи і пояснити причини відсутності, однак ОСОБА_2 не представив по місцю роботи документів на підтвердження своєї відсутності в період з 02 липня 2006 року, до роботи з 03 липня 2006 року позивач не приступив.

09 вересня 2006 року комісією ВАТ «Дрогобицьке АТ-24655» був виявлений та задокументований факт управління ОСОБА_2 маршрутним таксі Львів-Дрогобич, яким він перевозив пасажирів, що підтверджує його працездатність. Відтак, ОСОБА_2 під видом перебування на лікарняному, працював за іншим місцем роботи водієм, не звільнився з попереднього місця роботи Дрогобицьке АТП-24655.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 повинен був приступити до роботи 23 липня 2006 року, що підтверджується записом у графі «стати до роботи» листка непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450, який ОСОБА_2 пред`явив на підприємство 26 червня 2015 року (а.с.21).

Відповідно до запису в листку непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450 , ОСОБА_2 був направлений на МСЕК 12 липня 2006 року та рішенням комісії МСЕК отримав 20% втрати працездатності.

У Висновку ЛКК Дрогобицької міської поліклініки №657 від 22 травня 2015 року зазначено, що хворому за станом здоров`я рекомендовано згідно листа ЛОДА від 30 квітня 2015 року № 01-12-11/1198/01/04 ОФПУ лікарняний лист серія ААЗ НОМЕР_2 виданий 03 липня 2006 року ДМП продовжити по 22 липня 2006 року, стати до роботи 23 липня 2006 року (а.с.18).

Отже, період непрацездатності ОСОБА_2 . закінчився 23 липня 2006 року.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом 27 липня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення -в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.. 233 цього Кодексу, районний, районний в місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У п.4 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку, суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення, незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, оскільки за захистом свого права такий звернувся через 9 років.

У доводах апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та у поясненнях представника позивача ОСОБА_4 прослідковується , що ОСОБА_2 не приступав до роботи до часу складення працедавцем Акту про нещасний випадок на виробництві та встановлення йому ступеня втрати працездатності, яке відбулося 09.04.2014 року та 22 травня 2015 року ЛКК Дрогобицької міської поліклініки йому було надано Висновок №657 у якому зазначено, що на підставі листа ЛОДА від 30 квітня 2015 року № 01-12-11/1198/01/04 ОФПУ, виданий Дрогобицькою міською поліклінікою лікарняний лист серії ААЗ №61343 було вирішено продовжити по 22 липня 2006 року та приступити до роботи 23 липня 2006 року.

Відтак, розходження у закінченні лікарняного перебування 22 липня 2006 року та період часу до складення Акту про нещасний випадок на виробництві, встановлення ЛКК ступеня втрати працездатності не є поважною причиною відсутності ОСОБА_2 на роботі з 23 липня 2006 року.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в частині, що позивачем не було отримано по місцю проживання листи від 11.09.2006 року за вих..№06/09-019-21 та 03.10.2006 року за вих. № 6/10-0234-21 про необхідність з`явитися по місцю роботи для вияснення причин відсутності на роботі.

Після отримання листка непрацездатності 22 липня 2006 року із записом стати до роботи 23 липня 2006 року, позивач ОСОБА_2 зобов`язаний був самостійно приступити до роботи, попередити працедавця про день виходу на роботу та про його подальше перебування на роботі чи відсутність на такій з поважних причин. Доводи позивача про неотримання ним кореспонденції, не спростовують висновків суду та є підтвердженням його легковажного ставлення до роботи, підтвердженням низької свідомості та самодисциплінованості у поводженні із працедавцем через не складання Акту про нещасний випадок, його злобою на працедавця з метою довести свою правоту до поставленої мети.

Однак, на підтвердження відсутності на робочому місці з 04 липня 2006 року, позивачем не надано підтвердження поважних причин його відсутності на робочому місці, листок непрацездатності № 612458 серії ААЗ № 613450 ОСОБА_2 пред`явив на підприємство лише 26 червня 2015 року. Відповідно до вищевказаного листка непрацездатності, ОСОБА_2 був направлений на МСЕК 12 липня 2006 року.

Позивачем не заперечується факт керування ним транспортним засобом на маршрутному таксі Львів-Дрогобич, який був зафіксований працедавцем 09.09.2006 року та яким він перевозив пасажирів, однак причини перебування на іншому робочому місці під час офіційного працевлаштування на роботі у відповідача, суд вважає безпідставними. У матеріалах справи наявна копія дорожнього листа № 015343 від 09.09.2006 року, видана ПП «Геліс» з відмітками механіка про випуск автомобіля д.н.з. НОМЕР_3 на маршрут для перевезення пасажирів.

Окрім цього, в матеріалах справи наявні докази керування ОСОБА_2 пасажирськими автобусами та здійснення перевезень пасажирів, що підтверджується листом ВДАІ з обслуговування м.Дрогобича і Дрогобицького району № 2833 від 10.10.2015 року відповідно до якого у 2013-2014 роках були виявлені порушення ПВР водієм ОСОБА_2 під час перевезення пасажирів та відповідно останній притягався до адміністративної відповідальності (а.с. 83-86).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивач не знав про дату звільнення з роботи, оскільки не отримав Наказу про звільнення та трудової книжки.

Зазначене спростовується не тільки поясненнями представника відповідача, але і матеріалами справи № 2-100/11 за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655», треті особи: територіальне управління Держгірпромнагляду у Львівській області та ВВДФССВПЗУ у Дрогобицькому районі про зобов`язання скласти акт про нещасний випадок на виробництві у якій Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 04 січня 2011 року ухвалено рішення про задоволення позову та на аркуші справи 202 знаходиться оскаржуваний Наказ № 17 від 10 жовтня 2006 року «Про звільнення з роботи за прогул водія ВАТ «Дрогобицьке АТП- 24655», що підтверджує обізнаність ОСОБА_2 із оскаржуваним наказом, однак, навіть, після цього, позивач не звернувся в суд у місячний строк із позовом про оскарження зазначеного наказу та поновлення на роботі.

Колегія суддів зазначає, що суть апеляційної скарги, її доводи зводяться до тривалої непрацездатності позивача, яка не підтверджена належними та допустимими доказами, однак нічого апелянтом не зазначено з приводу того, що він повинен був стати до роботи з 23 липня 2006 року, зазначений листок непрацездатності зникає з «поля зору» позивача і появляється після встановлення ступеня втрати працездатності у 2015 році, однак із датами «стати до роботи 23 липня 2006 року».

За змістом ст.40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: п.4 прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивача ОСОБА_2 не тільки за закінченням строку звернення до суду, але із підстав безпідставності позовних вимог, мотиви якого вище зазначені.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повно і всебічно дослідив обставини справи, з врахуванням вимог ст.ст. 76-81 ЦПК відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк