КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8733/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року у складі судді Шум Л.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету про зміну дати звільнення, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що 01 вересня 2014 року між сторонами укладено контракт з педагогічним працівником, відповідно до умов якого її ( ОСОБА_1 ) прийнято на посаду викладача іноземної мови, терміном дії до 31 серпня 2015 року.

26 березня 2015 року вона стала на облік в жіночу консультацію у зв`язку з вагітністю 11-12 тижнів. 01 квітня 2015 року позивачка поступила на стаціонарне лікування до Київського пологового будинку №3, з якого 10 квітня 2015 року була виписана.

11 квітня 2015 року позивачка за наполяганням чоловіка, з метою отримання якісної медицини виїхала до Іспанії, де проживає її чоловік. Незважаючи на виїзд до Іспанії, позивачка продовжувала перебувати на обліку в жіночій консультації філії №5 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва.

31 липня 2015 року лікарем даного закладу видано листок непрацездатності про те, що позивачка звільняється від роботи на період від 31 липня 2015 року до 04 грудня 2015 року у зв`язку з вагітністю, який передано відповідачу.

Відповідач з метою перевірки обґрунтованості видачі листка звернувся з відповідним листом до філії №5 КНП. Завідувач закладу повідомила, що при видачі листа непрацездатності допущено порушення видачі і просила його відкликати. Відповідач, не повідомивши позивачку, позбавився вищезазначеного листа непрацездатності, і не видав наказ про надання відпустки по вагітності та пологах.

13 серпня 2015 року позивачка звернулася до відповідача з окремою заявою про надання відпустки по вагітності та пологах на період від 31 липня 2015 року до 04 грудня 2015 року. Станом на 31липня 2015 року позивачка знаходилась на 29 тижні+6 днів вагітності. Заява разом з консультативною довідкою та її перекладом на українську мову надійшла до коледжу 25.08.2015 року. Відповідач заяву проігнорував та відповіді на неї не направив. Наказом відповідача №115-к/тр від 31.08.2015 року позивачка звільнена з коледжу на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016 року визнано незаконним наказ відповідача про звільнення і позивачку поновлено на посаді з 31 серпня 2015 року. Наказом відповідача №158-к/тр від 07.12.2016 року позивачку поновлено на посаді викладача іноземної мови. 12 січня 2017 року позивачка направила відповідачу заяву про надання їй відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку від 23.11.2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі чого відповідач видав відповідний наказ №3-к/тр від 12.01.2017 року.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 27.09.2017 року скасовано рішення Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2016 року і визнано, що звільнення позивача було законним. Наказом відповідача №164-к/тр від 12.12.2017 року скасовано наказ від 07.12.2016 року №158-к/тр про поновлення позивача на посаді.

24 вересня 2018 року представник відповідача отримав даний наказ. В період серпня 2015 року до 31.08.2015 року у позивачки виникло право на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами. В період поновлення позивачки на посаді вона реалізувала своє право на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, надавши відповідну заяву.

Позивачка вчинила всі дії для реалізації права на відпустку та продовження строку дії договору до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проте, в період перебування трудових відносин, їй не було надано відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, що є порушенням трудового законодавства. Відповідач навмисно надіслав листок непрацездатності некомпетентному органу для перевірки його видачі, що призвело до того, що позивачка була позбавлена права на відпустки у зв`язку з вагітністю та права на продовження дії контракту до закінчення відпустки. З урахуванням викладеного, позивачка просила змінити дату звільнення з посади викладача іноземної мови з 31.08.2015 року на 28.08.2018 року та стягнути судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року позов задоволено частково.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади викладача іноземної мови Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету з 31.08.2015 року на 04.12.2015 року.

Стягнуто з Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачки з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині зміни дати її звільнення з посади викладача іноземної мови Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету з 31 серпня 2015 року на 4 грудня 2015 року та ухвалення нового рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги і змінити дату звільнення з 31 серпня 2015 року на ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивачки на зміну дати звільнення на ІНФОРМАЦІЯ_3 року (до досягнення дитиною трирічного віку) не підлягає до задоволення, оскільки такий вид відпустки надається за бажанням жінки з поданням відповідної заяви, а так як дану заяву подано після звільнення, яке рішенням суду визнано законним, то відсутні правові підстави для зміни дати звільнення на ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

За наведених обставин та зібраних доказів у справі з наданням їм оцінки суд дійшов висновку, що позивачкою позовні вимоги доведені частково, і лише в цій частині вони знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягав частковому задоволенню.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між Торговельно-економічним коледжом Київського національного торговельно-економічного університету, в особі директора НОМЕР_1, та ОСОБА_1 укладено контракт з педагогічним працівником, відповідно до умов якого позивачку було прийнято на посаду викладача іноземної мови строком до 31 серпня 2015 року (а.с.18-19).

Як вбачається з довідки від 26 листопада 2015 року, ОСОБА_1 у зв`язку з вагітністю стала на облік в жіночу консультацію КНП «КДЦ» Святошинського району міста Києва (Філія №5).

В період від 31 липня 2015 року до 04 грудня 2015 року позивачка перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікарняному через вагітність, що підтверджується листком непрацездатності від 31 липня 2015 року (а.с.22).

01 квітня 205 року ОСОБА_1 поступила на стаціонарне лікування до Київського пологового будинку №3, з якого 10 квітня 2015 року була виписана з діагнозом: ранній гестоз вагітності, крайове передлежання плаценти (а.с.21).

07 серпня 2015 року відповідач звернувся з листом до лікувального закладу КНП «Консультативно-діагностичний центр» щодо підтвердження факту перебування позивачки на обліку у зв`язку з вагітністю та пологами та обґрунтованості видачі позивачці листка непрацездатності від 31 липня 2015 року (а.с.23).

10 серпня 2015 року лікувальний заклад повідомив відповідача, що при видачі листка непрацездатності допущено порушення його видачі і просив відкликати лист непрацездатності (а.с.24).

13 серпня 2015 року позивачка звернулася із заявою до навчального закладу про надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами від 31.07.2015 року до 04 грудня 2015 року (а.с.25).

Консультаційною довідкою, виданою клінікою Малаги (Іспанія) від 13.08.2015 року зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться на 32 тижні вагітності. Дану довідку подано з перекладом іспанської мови на українську (а.с.26, 27).

Наказом Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету від 31.08.2015 року №115-к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади викладача іноземної мови згідно з п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням терміну дії контракту (а.с.30).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року позивачка народила сина ОСОБА_2 в провінції Малага в Іспанії (а.с.31-38).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року визнано незаконним наказ коледжу №115-к/тр від 31.08.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з посади викладача іноземної мови та поновлено позивачку на роботі (а.с.40-42).

Наказом відповідача №158-к/тр від 07.12.2016 року скасовано наказ від 31.08.2015 року №115-к/тр про звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивачку з 31.08.2015 року на посаді та внесено зміни до трудової книжки (а.с.44).

19 жовтня 2016 року позивачці видано листок непрацездатності АДА №541530, відповідно до якого в період від 20.07.2015 року до 23.11.2016 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вагітність 30 тижнів в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Філія №5 (а.с.45).

Виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 30.01.2017 року відповідача повідомлено, що листок непрацездатності АДА №541530 підлягає поверненню у заклад охорони здоров`я для заміни бланку (а.с.49).

06 березня 2017 року позивачці видано листок непрацездатності АДА №110020, відповідно до якого в період від 31.07.2015 року до 03.12.2015 року позивачка перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, вагітність 30 тижнів в КНП «Консультативно-діагностичний центр» Філія №5 (а.с.50).

12 січня 2017 року відповідач на підставі заяви позивача наказом №3-к/тр надав від 26.11.2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.53).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасовано (а.с.54-56).

12 грудня 2017 року відповідачем видано наказ №164-к/тр про скасування наказу від 07.12.2016 р. №158-к/тр про поновлення на роботі ОСОБА_1 (а.с.57).

За ч.1 ст.21 КЗпП Українитрудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 23 КЗпП Українитрудовий договір може бути укладений на визначений строк за погодженням сторін. За ч.2 цієі статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП Українипідставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника, адже, підписуючи строковий трудовий договір, надаючи згоду на роботу на посаді працівник фактично надав свою згоду на припинення такого договору після закінчення строку, на який його було укладено. Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у спорі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може тільки змінити дату звільнення на пізнішу - що відповідає даті закінчення трудового договору (Постанова Верховного суду від 24.10.2018 року, справа №552/4406/16-ц).

В силу п.4 ст.4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

На підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів (ч.1 ст.17 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.179 КЗпП України).

Після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (ч.1 ст.18 Закону України «Про відпустки»).

Судом першої інстанції було встановлено, що 01 вересня 2014 року позивачка була прийнята на роботу до Торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету на посаду викладача іноземної мови, на строк по 31.08.2015 року. Наказом №115-к/тр від 31.08.2015 року позивачку було звільнено з посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням терміну дії контракту. На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016 року про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення позивача, 07 грудня 2016 року відповідачем винесено відповідний наказ і позивачку поновлено на роботі.

В період чинності рішення суду від 05 липня 2016 року позивачці надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року . На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2017 року, яким рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2016 року скасовано, відповідачем видано наказ від 12 грудня 2017 року про скасування наказу про поновлення на роботі позивача. Наказ про звільнення позивачки від 31 серпня 2015 року визнано чинним та правомірним.

Законом України «Про відпустки» (ст.17) та КЗпП України передбачена соціальна відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Позивачці як вагітній жінці в період дії контракту надано право на використання таких відпусток. 13 серпня 2015 року вона звернулася з відповідною заявою до відповідача про надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, терміном від 31 липня 2015 року до 04 грудня 2015 року (а.с. 25-26), що складає 126 календарних днів та відповідає дії закону.

Позивачкою в підтвердження вагітності надано медичну документацію.

Проте, відповідачем, як вірно зазначено судом, з необгрутованих причин дану відпустку працівникові не було надано і 31 серпня 2015 року роботодавцем видано наказ про звільнення ОСОБА_1 , що є порушенням вимог трудового законодавства та прав позивачки, так як закон не передбачає відмову роботодавця від надання працівникові права на відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами і надання такої відпустки є обов`язком роботодавця.

В такому випадку має місце зміна дати звільнення на пізнішу дату, що відповідає даті закінчення трудового договору. Днем звільнення в такому разі буде останній день відпустки, а саме - 04 грудня 2015 року.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що посилання позивачки на зміну дати звільнення на ІНФОРМАЦІЯ_3 року (до досягнення дитиною трирічного віку) не підлягало до задоволення, оскільки такий вид відпустки надається за бажанням жінки з поданням відповідної заяви, а так як дану заяву подано після звільнення, яке рішенням суду визнано законним, то відсутні правові підстави для зміни дати звільнення на ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку, що позивачкою лише частково доведені позовні вимоги і лише в цій частині вони знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягав частковому задоволенню.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: