Справа №:755/3739/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Яровенко Н.О.

при секретарі - Грінкевич А.І

З участю сторін:

представника позивача Колісника Б.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про повернення позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні 27 червня 2019 року представник відповідача заявив клопотання про повернення позовної заяви, з підстав викладених у письмовому клопотанні, яке долучено до матеріалів справи, обґрунтовуючи яке посилався на те, що позовну заяву подано та підписано особою, яка не наддала суду належних документи наявності повноважень на підпис позовної заяви так і на представництво інтересів позивача сааме в Дніпровському суді м. Києва.

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти задоволення даного клопотання.

Суд, вислухавши клопотання представника відповідача, думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, зокрема, коли заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно ч.1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою - другою статті 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно ч.1, 2 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Судом встановлено, що позовна заява від імені позивача підписана представником позивача Колісник Б.О ., який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг №25/02 від 25 лютого 2019 року укладеного між адвокатом Колісник Б.О. та ОСОБА_4 та ордеру на надання правової допомоги серії ЧЦ № 29955 від 25 лютого 2019 року виданого адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що позовна заява має бути повернута позивачеві з підстав визначених п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки викладені у клопотанні доводи є формалізмом, спрямованим на позбавлення позивача можливості судового захисту. Крім цього, норми ст. 185 ЦПК України, після відкриття провадження по справі не можуть бути застосовані, оскільки після відкриття провадження по справі може бути порушено питання лише щодо залишення позову без розгляду.

Адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

Положеннями ч.ч 1, 5 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, гарантується кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про поверенення позовної заяви без розгляду, оскільки вони є надуманими та безпідставними.

Керуючись ст.ст. 4, 11, 58, 60, 61, 62, 185, 260, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про повернення позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Повний текс ухвали складено 29 червня 2019 року.

Суддя: