Справа № 442/7256/17 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/753/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Львів

Справа № 442/7256/17

Провадження № 22-ц/811/753/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року

у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2017 року до суду звернулася ОСОБА_4 із позовною заявою до ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, в якій просила суд: стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування свого позову, позивачка посилалася на те, що до 16.04.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , в якому у них народилось троє дітей: донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час їхнього спільного проживання відповідач проявляв агресію як до неї так і до дітей, в зв`язку з чим діти бояться власного батька, що в свою чергу негативно впливає на духовний, психологічний розвиток дітей. Після розірвання шлюбу відповідач систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню дітей. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, станом на 17.07.2017 року у відповідача наявна заборгованість по аліментах в сумі 45188,70 грн. Вказує на те, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 24.05.2016 року встановлено час для зустрічей відповідача ОСОБА_1 з дітьми, однак останній жодного разу не навідав дітей. Тому, оскільки відповідач не приділяв уваги здоров`ю та лікуванню їхніх дітей, не цікавився їхнім навчанням, захопленнями, проведенням свят за їхньої участі, не відвідував школу, а тому вважала, що є обґрунтовані підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей.

В частині щодо стягнення аліментів, позивачка вважала, що оскільки на законодавчому рівні збільшено мінімальний розмір аліментів, просить збільшити розмір стягуваних аліментів з 550 грн. до 1500 грн. на кожну дитину.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів та відшкодування судових витрат - відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 та просить його скасувати в частині позбавлення батьківських прав відносно його дітей та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що позивачка проживає у свого теперішнього чоловіка за межами території України і позбавлення відповідача батьківський прав необхідне позивачу для безперешкодного вивозу дітей за кордон.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вважає встановленими обставину, що ОСОБА_1 належним чином не піклується про навчання своїх дітей. Вказує, що згідно характеристики директора школи вбачається, що батько дітей відвідує школу, навчання дітей цікавиться. Даний факт підтверджується показами класного керівника доньки.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини та прийшов до помилкового висновку про неналежну участь у забезпеченні медичного догляду дітям - батьком дітей, так як довідками № 1, 2, 3 виданими 18.04.2017 року КНП "Стебницька міська лікарня" Дрогобицької міської ради доводиться, що за медичною допомогою діти зверталися мати та бабуся, однак позивач не довела, що діти хворіли більше одного разу і їм було необхідне медичне піклування. Також, позивач не надала доказів, що вона понесла витрати на лікування дітей, але суд визнав цю обставину встановленою.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав встановленою обставину, що відповідач самоусунувся від утримання дітей, так як зобов`язання по сплаті елементів своєчасно не виконував, однак сам факт наявності заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення батька його батьківських прав відносно дітей.

Також, відповідач посилається на те, що суд встановив факт проявляння з боку відповідача до дітей вербальної та фізичної агресії, нанесення їм побоїв, нецензурної лайки, принижування, однак у матеріалах справи відсутні докази цього.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що судом було взято до уваги всі доводи сторін та правильно застосовано законодавство.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися, суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до 16.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (том 1, а.с. 15).

Позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1, а.с. 10-12).

Після розлучення сторін, діти проживають разом з матір`ю на АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 13).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2015 року постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на доньку ОСОБА_8 , синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 550 грн. щомісячно на кожну житину, до досягнення дітьми повноліття (том 1, а.с.16).

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного на підставі звернення ОСОБА_4 вбачається, що для неповнолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 створено задовільні умови проживання, діти забезпечені сезонним одягом та взуттям. В квартирі є електро-, газо,- та водопостачання, необхідні меблі (том 1, а.с. 14).

Вказані обставини справи не заперечуються сторонами та підтверджуються доказами, які зібрано в межах даної справи.

Разом з тим, інші обставини справи, які суд вважав встановленими, не відповідають фактичним обставинам справи або отримали неправильну їх оцінку судом.

Так, приймаючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд виходив з того, що згідно характеристики дітей, складених класними керівниками зі сторони батька - відповідача по справі, відсутній постійний контроль, в школі батько не появлявся і успіхами дітей не цікавився (том 1, а.с. 26-28).

Відповідач неналежно брав участь у забезпеченні медичного догляду дітям, оскільки з довідок №1, 2, 3, виданих 18.04.2017 року КНП «Стебницька міська лікарня» Дрогобицької міської ради вбачається, що за даними медичних паспортів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за медичною допомогою останні звертались за допомогою мами та бабусі (том 1, а.с. 29).

Суд також відзначив, що пояснення допитаних в судовому засіданні ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо їхнього небажання спілкуватись з батьком, до якого відносяться зі страхом, бояться фізичного та психологічного насильства з його боку, заслуговують на особливу увагу, позаяк безпосередньо стосуються їхнього життя та потреб та підкреслюють, що ці діти є особистістю, з думкою яких потрібно рахуватись.

Проте, суд при винесенні рішення не врахував, що між сторонами склались тривалі спірні відносини, які виникли на ґрунті сімейних відносин, що припинилися. Так, як видно з обставин справи, батько дітей, що у 2016 році звертався до комісії з питань захисту прав дітей щодо встановлення днів побачень з дітьми.

Відповідно до витягу з Рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 24.05.2016р. №114 встановлено ОСОБА_1 час зустрічей з його дітьми, за їх згодою і в присутності матері дітей (том 1, а.с. 19).

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що спілкування батька з дітьми було дещо ускладненим, через спірні відносини між колишнім подружжям, натомість відповідач вживав активних заходів задля побачень з дітьми, для чого звертався до комісії у справах дітей.

Посилання суду першої інстанції на характеристики видані закладами освіти, апеляційний суд також вважає недостатнім, так як матеріали справи місять докази того, що батько цікавиться навчанням дітей. Зокрема, як видно з характеристики ОСОБА_6 , батько дитини відвідує школу та цікавиться навчанням сина (том 2, а.с. 37). З листа від 07.03.2018р. №20 доводиться, що батько приїжджає до школи і цікавиться навчанням своїх дітей (том 1, а.с. 171).

Посилання суду першої інстанції не те, що має місце певне "раптове зацікавлення", яке пов`язане із зверненням позивачки до суду, колегія суддів вважає безпідставним, так як суд оцінює докази на момент прийняття рішення у справі.

Судом першої інстанції також було встановлено, що, у відповідача наявна заборгованість по несплаті аліментів станом на 01.11.2017 року в сумі 42838,70 грн., відповідач свої аліментні зобов`язання сумлінно не виконував, сплачуючи по 300-500 грн. аліментів періодичністю 5-6 разів на рік, а також після пред`явлення позову здійснив тричі перекази на ім`я позивачки в сумі по 500 грн. (том 1 а.с. 117).

Натомість суд залишив поза увагою, що відповідно до трудової книжки відповідача, такий звільнений з роботи ще 17.02.2015р., однак після звільнення, хоч і не в повному обсязі, продовжував сплачувати аліменти протягом 2015, 2016 та 2017 років (том 1, а.с. 114-117).

Така обставина, на переконання суду апеляційної інстанції свідчить про усвідомлення батьком його обов`язку щодо участі у вихованні дітей, а тому висновки суду першої інстанції про не можуть бути визнані обґрунтованими.

Крім того, у Постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року №465/3694/14-ц висловлено правову позицію, відповідно до якої існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.

Посилання суду першої інстанції, як на необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, на психологічні висновки щодо дітей, суд апеляційної інстанції також оцінює критично, так як такі висновки зроблені на замовлення позивачки по справи. Такі висновки не містять будь-яких фактів, які б вказували на ухилення відповідачем від його батьківських обов`язків.

Аналізуючи позиції сторін та їх доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір між сторонами виник щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей, з підстав не належного виконання батьком своїх батьківських обов`язків. Однак, зібраними по справі доказами позивач не довела підставності такого позову.

Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей.

Приймаючи рішення про відмову у позові про позбавлення батьківських прав відповідача, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, системний аналіз описаних вище норм СК України дає підстав для висновку, що неналежне виконання чи ухилення від виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини є підставою для настання визначеної законом окремої відповідальності. Разом з тим, такий захід як позбавлення батьківських прав може мати місце лише в крайніх випадках, коли є винна поведінка особи при ухиленні від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, чого судом в межах даної справи не встановлено.

Також, при винесенні рішення, апеляційний суд враховує, що дійсно висновком Органом опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 13 листопада 2018 року № 3-32/9246, який затверджено рішенням виконкому Дрогобицької міської ради №255 від 13.11.2018 року "Про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей", визнано за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2, а.с. 4-7).

Проте, відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Співставляючи встановлені фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, апеляційний суд вважає останній недостатньо обґрунтованим, та таким, що не містить врахування тих обставин справи, які свідчать про виконання батьком своїх батьківських обов`язків.

Судом не встановлено умисної винної поведінки відповідача щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, а відтак висновок суду першої інстанції про наявність підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених ч.2 ст. 164 СК України, є безпідставним та необгрунтованим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не врахував і того, що позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Відтак, доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції належить скасувати у відповідній частині, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року скасувати в частині та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 червня 2019 року.

Головуючий

Судді