Справа № 175/3594/18
Провадження № 2/175/1150/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(з а о ч н е)

08 квітня 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Сотник Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка у судове засідання надала письмову заяву у якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві підтримала та просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України.

Крім того, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, через оголошення на сайті, що підтверджується матеріалами справи, проте в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, тому з урахуванням думки позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи у судове засідання надав відповідний висновок по доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини, та просили розгляд справи здійснювати без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними виводи, суд дійшов до наступного висновку.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 29 червня 2002 року, зареєстрований виконкомом Горьківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис №240. Від даного шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 16 грудня 2005 року, актовий запис №1506.

Починаючи з 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили стосунки з 2006 року та відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2009 року їх шлюб було розірвано, про що ОСОБА_1 отримано свідоцтво про розірвання шлюбу від 24 листопада 2009 року (серія НОМЕР_1 ).

Після чого, 18 грудня 2008 року згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , яка, починаючи з народження і до цього часу постійно проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її повному утриманні, та яка самостійно займається її моральним та духовним вихованням.

У свою чергу, як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 , проживає окремо від своєї дитини, взагалі не цікавиться її життям, розвитком та станом здоров`я, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом з липня 2010 року ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , не телефонує їй та взагалі не поцікавиться її життям, в результаті чого ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду з позовною заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини (неустойку і пеню) за прострочку виплати аліментів та відповідним Рішенням суду від 02 листопада 2017 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь доньки ОСОБА_3 відповідну суму заборгованості та неустойки.

Після чого, ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою до служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в серпні 2018 року, після чого комісійно проведено обстеження умов проживання дитини і ОСОБА_1 , про що складений членами комісії відповідний акт.

Так, згідно ст.3 Сімейного кодексу (далі - СК) України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно зі ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Таким чином, з огляду на наведені вище норми, враховуючи загальні принципи побудови суспільства, охорони дитинства, максимального і повного забезпечення прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні, суд досліджує їх відповідність фактичним обставинам справи, що склалися і полягають у наступному.

Судом встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичним доглядом, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, не спілкується з нею в достатньому обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу і не створює умов для отримання подальшої освіти.

Обставини, зазначені в обґрунтуванні позовних вимог, підтверджуються, зокрема, дослідженими в судовому засіданні доказами, наявними в матеріалах справи та зокрема, відповідним висновком виконкому Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 10.12.2018 року за №18/5-594, згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_5 .

Таким чином, вказані дії відповідача жодним чином не відповідають встановленому сімейним кодексом обов`язку з виховання дітей, забезпечення їх добробуту, котрі покладені на відповідача.

Сукупність таких факторів, свідчить про небажання і ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є неприпустимим з точки зору охорони дитинства і загальних засад побудови суспільства і моральності.

Таке ставлення батьків до дитини є основним фактором при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно з ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Так, ст.164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України визначено, осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав, зокрема право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як зазначено в абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У відповідності з ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітньої дитини підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по її вихованню.

Відповідно до вимог ст.ст. 141,142 ЦПК України стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, ст.ст. 2, 7, 15, 17, 18, 19, 67, 68, 105, 110, 112, 150, 164, 166, 179, 180, 181, 182, 183, 184, 191, 249 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь Держави суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Бойко