ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Херсон

справа: 766/1593/19

провадження: 22-ц/819/979/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л.А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л.В.,

Бездрабко В.О.,

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області,

відповідач - Богодухівська державна податкова інспекція Слобожанського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, правонаступником якої є Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області,

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнадраінвест»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року у складі головуючого судді Прохоренко В.В.,

в с т а н о в и в:

25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Богодухівської державної податкової інспекції Слобожанського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнадраінвест» про зняття арешту та виключення майна з податкової застави.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що нею 28 вересня 2018 року на прилюдних торгах придбано транспортний засіб марки MERCEDES - BENS, модель GLS 350 D4 MATIC, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належав ТОВ «Карпатнадраінвест». Вказаний транспортний засіб був реалізований з прилюдних торгів при примусовому виконанні виконавчого напису №2030, виданого 15 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. про звернення стягнення на рухоме майно в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1794981.56грн на користь заставодержателя ПАТ «Банк Український Капітал». При зверненні до Сервісного центру МВС України у м. Херсоні з заявою про перереєстрацію транспортного засобу вона дізналась, що придбаний нею транспортний засіб перебуває в податковій заставі, записи щодо якої за номером 15895595 від 13 липня 2016 року та за номером 16781231 від 23 березня 2018 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна Богодухівським ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області та Головним управлінням ДФС у Харківській області відповідно.

Крім того Сервісний центр повідомив її про наявність арешту, накладеного Солом`янським районним судом м. Києва 04 серпня 2016 року у справі № 1-кс/760/962516 (Ц1-760/615/16-К), який не внесений до реєстру обтяжень, проте наявний та обліковується в електронній системі Сервісного центру МВС України.

Посилаючись на те, що транспортний засіб придбаний нею через примусову реалізацію на електронних торгах та є її власністю, а тому ніяким чином не пов`язаний жодними правовідносинами з попереднім власником, а існування обтяжень: податкових застав та арешту є, на думку позивачки, недоцільним та таким, що порушують її права власника і суперечать положенням ст. 41 Конституції України, просила зняти арешт та виключити з податкової застави автомобіль марки MERCEDES - BENS, модель GLS 350 D4 MATIC, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , записи щодо якого внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна: за № 15895595 від 13 липня 2016 року, Богодухівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, за № 16781231 від 23 березня 2018 року, Головним Управлінням ДФС у Харківській області; та зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений Солом`янським районним судом м. Києва 04.08.2016 року в рамках кримінального провадження № 760/675/16-к.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Богодухівської державної податкової інспекції Слобожанського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнадраінвест» про зняття арешту та виключення майна з податкової застави закрито.

Ухвалу суду мотивовано тим, що звільнення з-під арешту майна накладеного у кримінальному проваджені відбувається за правилами, встановленими нормами чинного кримінально-процесуального законодавства, а вимоги про звільнення з-під арешту та виключення з податкової застави майна, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що вона не є учасником кримінального провадження, її права при накладені арешту у кримінальному проваджені не порушувалися. Не маючи статусу володільця майна щодо якого накладено арешт, оскільки її право власності виникло після накладення арешту, вона не має права ставити питання про скасування або припинення арешту за правилами, встановленими нормами чинного кримінально-процесуального законодавства. Посилаючись на те, що вона не є суб`єктом щодо якої вжито заходи податкової застави, її право власності виникло на підставі цивільно-правових відносин купівлі-продажу майна, вважає, що вимоги про звільнення з-під арешту та виключення з податкової застави майна, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДФС у Харківській області, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Одночасно ГУ ДФС у Харківській області подано клопотання про залучення ГУ ДФС у Харківській області до участі у справі в якості правонаступника Богодухівської ДПІ Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області.

Інші учасники справи правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 13 червня 2019 року ГУ ДФС у Харківській області залучено до участі у справі як правонаступник Богодухівської ДПІ Слобожанського управління ГУ ДФС у Харківській області.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_1 - адвокат Ошурко М.М. апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просив скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідача, перевіривши додержання судом вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом посилалася на те, що їй на праві власності належить транспортний засіб марки MERCEDES - BENS, модель GLS 350 D4 MATIC, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який вона придбала на електронних торгах, проведених ДП «Сетам» 28 вересня 2018 року.

Придбаний нею транспортний засіб, відповідно до відомостей що містяться у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна перебуває в податковій заставі:

- запис № 15895595 від 13.07.2016 року, тип обтяження: податкова застава, майно платника податків згідно акту опису майна від 13.07.2016 року №1, обтяжувач: Богодухівська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, який внесено на підставі ст.ст.88,89 ПК України, б/н 13.07.2016р.;

- запис № 16781231 від 23.03.2018 року, тип обтяження: податкова застава, майно платника податків згідно акту опису майна від 19.03.2018 року №3, обтяжувач: Головне Управління ДФС у Харківській області, який внесено на підставі ст. 89 ПК України, б/н 23.03.2018 р.

Крім того, Солом`янським судом м. Києва 04 серпня 2016 року в рамках кримінального провадження № 1-кс/760/9625/16 (Ц1-760/675/16-К) на придбаний позивачем транспортний засіб накладено арешт.

Зазначила, що вказаний транспортний засіб належить їй на праві власності, а тому, на її думку, відповідачами порушено її право власності, за захистом якого з посиланням на статтю 41 Конституції України вона звернулась до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частини першої статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний (стаття 2 КПК України).

У частинах першій-третій статті 170 КПК України у редакції, чинній на час накладення арешту на спірне майно, закріплено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Частиною п`ятою статті 171 КПК України визначено, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно повинно бути негайно повернуто особі, у якої воно вилучено.

Згідно з частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно(частина друга статті 174 КПК України).

Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частини третя та четверта статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження. Разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на те, що вона не є учасником кримінального провадження, і не маючи статус володільця майна щодо якого накладено арешт, оскільки її право власності виникло після накладення арешту, позбавлена права ставити питання про скасування або припинення арешту за правилами, встановленими нормами чинного кримінально-процесуального законодавства суперечать зазначеним вище вимогам закону.

Крім того, як вбачається із наданих представником апелянта копій клопотання про скасування арешту та ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року у справі №760/31595/18 (провадження №1-кс/760/15941/18), слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва розглянуто по суті клопотання захисника Петренко Н.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування арешту майна (транспортний засіб марки MERCEDES - BENS, модель GLS 350 D4 MATIC, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 )накладеного відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2016 року по справі № 760/675/16-к (1кс -760/9625/16). За наслідками розгляду у задоволені клопотання відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №202/1452/18 (провадження №14-559цс18) висловила правову позицію, що у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Висновок суду першої інстанції про те, що звільнення з-під арешту майна накладеного у кримінальному проваджені відбувається за правилами, встановленими нормами чинного кримінально-процесуального законодавства узгоджується із зазначеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим спором в розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

За правилами пункту 1 частини 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 3 Положення основним завданням ДФС є, зокрема, реалізація державної податкової політики.

Податкова застава, відповідно до пункту 14.1.155 статті 14 ПК України, це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Порядок виникнення та припинення податкової застави, у тому числі підстави звільнення з податкової застави, визначений Податковим кодексом України.

Механізм застосування податкової застави, у тому числі її припинення, визначений Порядком застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року за № 586.

Згідно розділу УІ Порядку у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II ПК України, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення . Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 93.2 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу. У випадках, передбачених пунктом 100.11 статті 100 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави за умови отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету в рахунок погашення розстрочених (відстрочених) сум та плати за користування таким розстроченням (відстроченням) в повному обсязі. У разі продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Кодексу таке майно звільняється з-під податкової застави (із внесенням змін до відповідних державних реєстрів) з дня отримання контролюючим органом підтвердження надходження коштів до бюджету від такого продажу.

Як вбачається зі змісту позовної заява ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою до органів ДФС про звільнення з-під податкової застави належного їй транспортного засобу, посилаючись на те, що на її звернення до відповідачів із заявою про звільнення транспортного засобу з податкової застави відповіді не отримала.

Отже предметом у цій справі є протиправність бездіяльності органів ДВС, відповідачів у справі, у розгляді заяви позивачки щодо звільнення придбаного транспортного засобу з податкової застави.

Оскільки спір у цій справі стосується звільнення майна з податкової застави, а не є спором про право, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій обґрунтовано закрив провадження у справі з підстав визначених п.1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 20 червня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко