ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2488/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харків від 27 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Майстренка О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Червонозаводського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями та протиправною діяльністю посадових осіб,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Червонозаводського районного суду м. Харкова, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями та протиправною діяльністю посадових осіб Червонозаводського районного суду м. Харкова.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначила, що 17.10.2018 отримала на поштовому відділенні повістку про виклик її, як заявника, на 14-30 годину 10.10.2018 до Червонозаводського районного суду м. Харкова. При отриманні судової повістки позивач з`ясувала, що повістка про виклик до суду в кримінальному провадженні за справою №646/6608/18 створена посадовими (службовими) особами Червонозаводського районного суду м. Харкова із навмисним використанням мови ідиш. На думку позивача, вказаний факт свідчить про те, що посадова (службова) особа відповідача має на своєму комп`ютері встановлену розкладку на мові ідиш, яку може використовувати для спілкування з певними особами у робочий час. В зв`язку із тим, що дві літери на мові ідиш, які знаходяться після номеру провадження принижують честь і гідність громадянина України, зокрема її честь і гідність, честь і гідність держави Україна, адже зазначений документ має бути використаний для ухвалення судового рішення іменем України. Позивач зазначила, що посадові особи відповідача спричиняють їй шкоду, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути на її користь з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України компенсацію моральної шкоди в розмірі 30000,00 гривень за протиправну діяльність посадових (службових) осіб Червонозаводського районного суду м. Харкова, які перешкоджають їй здійснювати захист своїх прав та інтересів, обмежують її права на безпеку, інформацію, справедливий суд.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення та просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача Червонозаводського районного суду м. Харкова в судове засідання не з`явився , просили судовий розгляд проводити без представника відповідача , надали відзив на позовну заяву, проти позову заперечували, вважали позовну заяву ОСОБА_1 надуманою та такою, що не підлягає задоволенню.

Від відповідача Державної казначейської служби України у строки, визначені судом відзив на позов не надійшов.

Рішенням Московського районного суду м. Харків від 27 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судовою повісткою із використанням мови ідиш порушено права позивача на безпеку, правосуддя, ефективний судовий захист. Вказала, що завдана їй моральна шкода є очевидною, а незаконне рішення суду першої інстанції суперечить нормам моралі, порушує право на безпеку позивача та її родичів. Зазначила, що використання мови ідиш є наявною ознакою вірогідного захоплення України представниками держави Ізраїль, що може статися за сім років.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Нормою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розглядалась слідчим суддею Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І.М., справі присвоєно №646/6606/18, провадження №1-кс/646/5631/2018.

З копії повістки про виклик до суду, що знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що вказана повістка сформована за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, про що свідчить форма повістки, так і штрих-кодовий ідентифікатор в правому нижньому куті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що посилання позивача на протиправну поведінку посадових (службових) осіб відповідача - Червонозаводського районного суду м. Харкова, яка потягла за собою приниження її честі та гідності, як громадянина України та приниження честі та гідності держави Україна не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні відповідними належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання щодо наявності та обґрунтованості розміру заявленої шкоди підлягають врахуванню роз`яснення, надані судам у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди».

Пунктами 3, 4, 5 зазначеної Постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до ст. 137 ЦПК (ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 конкретизувала та зазначила, що діями відповідача порушено її право на безпеку, правосуддя та ефективний захист, оскільки вона змушена стримувати агресію щодо посадових (службових) осіб відповідача, що спричинює шкоду її здоров`ю.

Позивач вважає, що використання літер мови ідиш у судовій повістці є ознакою вірогідного захоплення України представниками держави Ізраїль, з огляду на що вона просила суд попередити наступне імовірне втручання іншої держави в Україну.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такі твердження позивача є її припущеннями, які належним чином не підтверджені доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Також, не було доведено позивачем порушень її прав на правосуддя та ефективний захист.

Колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 її право скористатись механізмом відводу судді або секретаря судового засідання у разі наявності у неї сумнівів у їх неупередженості.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 263 ЦПК України суд вважає за доцільне врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 638/12068/16-ц (провадження № 61-203св18).

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Враховуючи те, що у цій справі відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення частини шостої статті 1176 ЦК України.

За приписами частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, судова повістка була сформовано за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, тобто автоматично.

Доказів втручання посадовими особами суду у діяльність вказаної системи позивачем надано не було.

ОСОБА_1 посилалась на те, що у вказаній категорії справ позивач звільнений від доказування вини заподіювача шкоди.

Однак, позивач не звільнений від тягаря доказування протиправності дій або бездіяльності відповідача, а також факт наявності самої шкоди.

Вказаний процесуальний обов`язок позивачем виконаний не був, що свідчить про те, що висновок районного суду про недоведеність заявленого позову є вірним.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харків від 27 лютого 2019 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2019 року.

Головуючий суддя

В.Б. Яцина.

Судді колегії

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.