Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі Брагіній І.В.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району м.Запоріжжя,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2

В обґрунтування вимог зазначив, що в період з 2016 р.він та ОСОБА_2 мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу,є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З березня 2018 р.він припинив спільне проживання з ОСОБА_2 ,мешкає окремо,їх спільна дитина залишилася з матір`ю,яка має ще двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу.

У квітні 2019 р.їх спільна дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,була відібрана у матері ОСОБА_2 органом опіки та піклування,проходила курс лікування,а після цього влаштована у сім`ю батька та проживає разом із заявником.

На теперішній час в судовому порядку вирішується питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів.

Посилаючись на те,що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя,зловживає алкоголем,не здійснювала належного догляду за дитиною,що мало негативні наслідки у виді захворювання дитини та поміщення у лікарняний заклад,між ним та ОСОБА_2 існують неприязливі відносини,внаслідок чого неодноразово виникали конфлікти,на теперішній час відносно ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження за фактом побиття ОСОБА_1 ,заявник просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців щодо заборони ОСОБА_2 наближатися на 500 метрів до місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та щодо заборони ОСОБА_2 наближатися на 500 метрів до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав викладені вище вимоги та пояснив,що метою подання цієї заяви є недопущення контактів матері ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка наразі мешкає з батьком,оскільки під час відвідувань дитини за місцем мешкання або спільних прогулянок ОСОБА_2 в присутності дитини відносно ОСОБА_1 поводиться агресивно,провокує конфлікти,відвідує дитину у зручний для себе час,не дотримується режиму харчування та відпочинку дитини,тому після контактів з матір`ю дитина неспокійна,погано спить,в чому він вбачає ознаки домашнього насилля з боку матері.

Представник заявника адвокат Рекункова А.В.вимоги довірителя підтримала та пояснила,що видача обмежувального припису щодо ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини відповідає інтересам дитини,оскільки у такий спосіб дитина буде убезпечена від проявів агресії з боку матері до її батька.

Представник заінтересованої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м.Запоріжжя за довіреністю Окунєв В.М.в судовому засіданні пояснив,що на підставі розпорядження голови районної адміністрації від 08.04.2019 р.№ 183р,дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,була відібрана від матері ОСОБА_2 та на теперішній час мешкає у сім`ї батька ОСОБА_1 ,органом опіки та піклування до суду скеровано позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.Водночас,спілкування з матір`ю прямої загрози для життя та здоров`я дитини не становить,фактів фізичного або психічного насилля з боку матері до дитини не встановлено,конфлікти відбуваються між ОСОБА_2 із батьком дитини ОСОБА_1 ,проте це не є підставою заборонити матері спілкування та особистий контакт з дитиною,а спірні питання щодо участі матері дитини у її вихованні,зокрема,встановлення зручного для дитини графіку зустрічей з матір`ю,можливо вирішити комісією із захисту прав дітей,куди ані заявник ОСОБА_1 ,ані ОСОБА_2 не звертались.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення телефонограми,що не перешкоджає розгляду заяви без її участі.

Заслухавши учасників справи та їх представників,вивчивши письмові докази, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено ст.263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 2016 р.без реєстрації шлюбу мешкав однією сім`єю із ОСОБА_2 ,зазначені особи є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка з 08.04.2019 р.мешкає у сім`ї батька.

Відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,від матері ОСОБА_2 відбулося на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 08.04.2019 р.№ 183р за заявою ОСОБА_1 про неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Під час обстеження умов проживання дитини у сім`ї матері комісією служби у справах дітей було встановлено,що ОСОБА_2 зловживає алкоголем,не здійснює належного догляду за дітьми,через що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,була поміщена у лікарню,де в період з 06.04.2019 р.по 16.04.2019 р.перебувала з батьком.

На теперішній час в провадженні Шевченківського районного суду перебуває цивільна справа за позовом органу опіки та піклування до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

З наданого заявником копії 1-го аркушу висновку спеціаліста № 431/с від 23.07.2018 р.вбачається,що 21.07.2018 р.між ним та знайомою жінкою у квартирі,де мешкає остання,відбувся конфлікт,в процесі якого знайома жінка спричинила йому легкі тілесні ушкодження.

За цим фактом ОСОБА_1 звертався із заявою до правоохоронних органів та КУ «МКЛЕШМП» м.Запоріжжя.

З характеристик за місцем проживання та роботи ОСОБА_1 вбачається,що він в різні періоди часу мав постійну роботу,до виконання якої ставився сумлінно,мешкає у сім`ї з матір`ю.

У заяві про видачу обмежувального припису та поясненнях в судовому засіданні ОСОБА_1 посилається на те, що відносно нього ОСОБА_2 поводить себе агресивно, погрожує та застосовує фізичне насилля, влаштовує конфлікти в присутності дитини,яка у такий спосіб є постраждалою від домашнього насильства.

Відповідно до пунктів 3,6,7,8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного,сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

У даній справі встановлено судом та не заперечується учасниками справи, що між батьками малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,склалися певні конфліктні стосунки, підґрунтям яких є особисті неприязні відносини,в тому числі, з квітня 2019 р.пов`язані з недосягненням згоди щодо порядку спілкування матері ОСОБА_2 із спільною з заявником дитиною.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р.,дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини".

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз`яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства(далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ст.26 вказаного Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці,невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом,до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Разом з тим, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

В даному випадку,заявником не доведено ризиків,які,на його думку, мають місце у відносинах сторін та становлять пряму загрозу для їх спільної дитини.

Прояв домашнього насильства з боку ОСОБА_2 ,на який посилається заявник,мав місце у липні 2018 р.та на час розгляду даної заяви винуватості ОСОБА_2 у вчиненні будь-яких протиправних дій обвинувальним вироком суду,що забрав законної сили,не встановлено.

Інших проявів домашнього насильства з боку ОСОБА_2 не встановлено, з`ясовано,що спілкування з матір`ю прямої загрози життю та здоров`ю дитини сторін не становить.

Фактично дана заява спрямована на заборону матері,яка не позбавлена батьківських прав та має нарівні із батьком спілкуватись з дитиною,брати участь у її утриманні і вихованні,у реалізації цих прав та особистих контактах із дитиною.

Водночас,на думку суду,така заборона зашкодить насамперед інтересам дитини,яка від народження та до квітня 2019 р.мешкала разом з матір`ю,має право на особистий контакт з обома батьками,а порушення матір`ю під час відвідувань дитини режиму її відпочинку та харчування, є підставою не для заборони їх особистих контактів,а для встановлення графіку зустрічей органом опіки та піклування,до якого заявник не звертався.

З огляду на викладене, та враховуючи відсутність встановлених вироком суду фактів домашнього насильства по відношенню до заявника та спільної дитини сторін, суд вважає, що вимоги щодо встановлення обмежувального припису є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що жодних доказів вчинення домашнього насильства заявник не надає,факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів у липні 2018 р.не підтверджують вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій,які свідчили б про наявність підстав застосування закону Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та встановлення обмежувального припису у червні 2019 р,зокрема,спрямованого на заборону будь-яких особистих контактів матері з малолітньою дитиною.

На підставі ст.12,13,76,81,141,258,259,265,350-6,353,355 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко