Дата документу 09.07.2019 Справа № 331/556/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/556/15 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
№ 22-ц/807/1889/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Ващенко З.С.

розглянувши апеляційні скарги старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. та ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року у задоволенні подання старшого виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове вмотивоване рішення, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника - громадянина України, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання ним своїх зобов`язань згідно виконавчих документів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відділ) перебуває виконавче провадження ВП № 52422015 по виконанню виконавчого листа № 2/331/495/15 від 28.01.2016 p., виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 7 179 127, 98 гри.

Державним виконавцем вживалися заходи для забезпечення виконання, в тому числі отримувалися інформаційні довідки, були витребувані відомості про наявність у боржника майна та грошових коштів тощо.

Державний виконавець, вимагаючи вжиття обмеження до боржника, посилався на те, що з 18.10.2016 року боржнику достеменно відомо про відкрите виконавче провадження та про наявну заборгованість за рішенням суду, однак боржником не здійснюються дії щодо виконання рішення суду та він умисно ухиляється від його виконання.

Натомість жодних дій, які вказували б на ухилення боржника крім того, що він не здійснює виконання, державним виконавцем не надано.

Факт відсутності боржника за місцем проживання під час виходу державного виконавця не відноситься до дій, спрямованих на ухилення від виконання.

Акти державного виконавця від 16.05.2018 року про те, що ним здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 та за адресою АДРЕСА_2 для розшуку транспортного засобу боржника, , згідно яких двері ніхто не відчинив, та транспортний засіб поблизу будинку відсутній, не є інформативними для висновку про вжиття боржником будь-яких дій щодо ухилення від сплати стягнених з нього грошових сум.

Як зазначив суд першої інстанції, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України визначено в Законі України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Тож судом першої інстанції зроблений висновок про те, що факт ухилення боржником ОСОБА_2 від виконання зобов`язання матеріалами справи не доведено, зокрема державним виконавцем не надано доказів вчинення боржником дій, що свідчать про бажання уникнути сплати боргу.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції,Ю судова колегія враховує наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Тож законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим підлягає з`ясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобов`язання, або невиконання зумовлено об`єктивними причинами.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положень частини першої статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зазначаючи про неможливість виконання, державний виконавець послався на те, що у боржника є майно, але не зазначив які умисні дії боржника перешкоджали зверненню стягнення на це майно.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки висновків суду з посиланням на практику Європейського суду, та містять доводи про те, що під ухиленням від виконання обов`язку слід розуміти не лише активну відмову від виконання, а й бездіяльність щодо виконання свого обов`язку.

Разом з тим матеріали справи та надані державним виконавцем матеріали не свідчать про причини бездіяльності боржника та обставини, які унеможливлюють вжиття державним виконавцем дій щодо звернення стягнення на його майно.

Тож доводи скарг та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Частюк В.О. та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 15 липня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков