Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 127/18076/16-ц

провадження № 61-71св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року у складі судді Прокопчук А. В. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Денишенко Т. О., Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 10 грудня 2010 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав від нього 45 000,00 дол. США, які зобов`язувався повернути до 10 грудня 2015 року, однак борг не повернув.

У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь, 45 000,00 дол. США, що еквівалентно на день звернення до суду з позовом 1 116 000,00 грн, 22 500,00 дол. США - штрафу, що еквівалентно 558 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 45 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 116 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штраф у розмірі 22 500,00 дол. США, що еквівалентно 558 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що між сторонами у справі був дійсно укладений договір позики та позикодавцем передано позичальнику кошти у сумі 45 000,00 дол. США. Оскільки відповідач зобов`язання в строк, визначений в договорі, не виконав, з нього підлягають стягненню на користь позивача сума позики та штраф.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано доводів її апеляційної скарги щодо висновків, викладених в постанові Верховного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/4467/17, обставини в якій ідентичні обставинам у справі, що переглядається. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розірвання шлюбу, як це встановлено статтею 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Апеляційним судом не перевірено, чи вказаними судовими рішеннями не порушені права інших осіб, не встановлено справжність договору позики та дату його складання. Крім того, зазначала про безгрошовість договору позики та відсутність в позикодавця коштів у розмірі, який вказаний в договорі позики.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із висновками, викладеними в цих рішеннях, тому доводи касаційної скарги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 10 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 45 000,00 дол. США строком до 10 грудня 2015 року. (т. 1, а. с. 60 ).

Згідно з пунктом 2 договору позики зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю до оформлення та підписання цього договору. Підпис позичальника на договорі свідчить про те, що ним отримані вищезазначені грошові кошти в повному обсязі.

Сторони домовились, що договір позики є безпроцентним (пункт 3 договору).

Відповідно до пункту 4 договору, у випадку коли позичальник не поверне суму позики в строк, визначений в пункті 1 договору, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством, а позичальник зобов`язаний сплатити суму позики та сплатити штраф в розмірі 50 % від суми несвоєчасного виконання зобов`язання.

Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої № 26-П від 20 березня 2017 року спірний договір позики від 10 грудня 2010 року підписаний особисто ОСОБА_2 (а. с. 121-128).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується їх підписами на договорі та оригіналом договору, який наявний в матеріалах справи. Встановивши факт невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення взятих у борг коштів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення суми отриманої відповідачем позики та штрафу.

Доводи касаційної скарги про безгрошовість договору позики, відсутність у позикодавця коштів у розмірі, який вказаний в договорі позики, не підтверджені доказами та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин висновків, викладених в постанові Верховного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/4467/17, не можуть бути взяті до уваги, оскільки обставини цих справ не є тотожними.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом надана належна оцінка, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком судів.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, повно і правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2017 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик