18.06.2019 Справа № 756/6601/18
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________________________________
Унікальний 756/6601/18
Провадження №2/756/1174/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Шпак І.О.,

представника позивача адвоката Лавренової Н.О.

представника відповідача адвоката Бажанова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сайті в мережі інтернет footboom.com було розміщено статтю у вигляді інтерв`ю з ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6». Автором статті вказано ОСОБА_3 . Зазначав, що зміст інтерв`ю містить низку тверджень щодо ОСОБА_1 , які є недостовірними, містять негативну та наклепницьку інформацію, чим йому було завдано моральну шкоду, розмір якої було оцінено у 100 000 грн..

Крім того, вказану статтю, з посиланням на веб - сторінку в мережі інтернет footboom.com було розміщено на веб - сайті інтернет - газети « Футбольний клуб» (http://footclub.com.ua), Dynamomania.com (http://Dynamomania.com) та веб-сайті «Аматорський спорт України» (http://amsport.com.ua).

Зазначав, що оскільки дане відповідачем інтерв`ю містить недостовірну, негативну та наклепницьку інформацію про позивача, яка порушує його права, тому він просить стягнути відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Сторона відповідача надала суду відзив на позовну заяву в якому вказувала на те, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_2 такого інтерв`ю не давав і є неналежним відповідачем по справі. Доказів того, що зазначена позивачем інформації поширена саме відповідачем, матеріали справи не містять. Автор статті відомий, але до участі у справі позивачем не залучений, тому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

За статтею 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Закон України «Про інформацію» визначає, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як убачається із матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_7 на веб-сторінці в мережі інтернет footboom.com було розміщено статтю у вигляді інтерв`ю з ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6».

Зміст інтерв`ю (пряма мова відповідача), на думку позивача містить низку тверджень щодо ОСОБА_1 , які є недостовірними, містять негативну та наклепницьку інформацію, а саме: «2 февраля этого года настал момент истины. Я привел ОСОБА_1 к юристам, чтобы обсудить комплекс гарантий: ОСОБА_1 и дальше оставался бы директором, и его доле в клубе ничего не угрожало. ОСОБА_1 сказал, что у него нет возражений по поводу гарантий и условий, он согласен идти на переоформление. И после этого … пропал. А 8 февраля переоформил клуб на гражданина Хорватии ОСОБА_8 . Я узнал контакты этого человека, связался с ним и сообщил: у нас есть конфликтная ситуация с ОСОБА_1 , потому что это, как минимум, мошеннические действия, а то и рейдерский захват. Именно так это квалифицируется в правоохранительных органах, куда я уже подал заявление. И принимать участие в схемах ОСОБА_1 - означает становиться его пособником. На что он мне сказал: я ничего об этом не знаю, выясни и с вами свяжусь. Но до сих пор - ни звонка, ни встречи не было.»

«Сегодня клуб занимает уже второе место и находится в шаге от вылета из тройки лидеров. Зарплату футболистам не платят 2 месяца. Не выплачиваются премии и бонусы. Трава и то покошена за счет «арендатора». Футболистам не за что ездить на тренировки, соответственно, ни о каких победах не может быть и речи. Моральный дух упал до нуля. ОСОБА_1 из команды победителя делает непонятно что …А «новый владелец» ОСОБА_8, по - моему, вообще не занимается этим проектом. Насколько мне известно, «Арсенал» хотят переименовать в «ЦСКА - Арсенал», передав долю в клубе министерству обороны. Представителям министерства я рекомендую обратить внимание, с кем они имеют дело. Ведь это реальные мошенники, без копейки за душой. Интерес в этой сделке у людей, сегодня контролирующих клуб - выудить дополнительные активы в виде стадиона ЦСКА и выбить из министерства деньги. Эти схемы всем понятны. Но пока в «Арсенале» «Рулят» мошенники, у него нет перспектив».

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником та співзасновником ТОВ Футбольний - клуб «Арсенал - Київ» є позивач.

Суд погоджується із твердженням сторони позивача, що з тексту статті чітко убачається, що мова йде саме про позивача.

Згідно висновку експерта №240/18 за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 25 вересня 2018 року, убачається, що аналогічна за змістом стаття з посиланням на веб-сайт в мережі інтернет footboom.com, розміщена на веб - сайтах інтернет - газети «Футбольний клуб» (http://footclub.com.ua), Dynamomania.com (http://Dynamomania.com) та веб-сайті «Аматорський спорт України» (http://amsport.com.ua).

Позивач вказує, що інформація, яка містить у вищенаведеному інтерв`ю та була розміщена на зазначених веб - сайті, є недостовірною, містить негативну та наклепницьку інформацію, чим йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 100 000 грн. та яку слід стягнути з відповідача.

Суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, позивач зазначає, що відомості, які поширені через вказані веб - сайти, були поширені шляхом розміщення інтерв`ю відповідача, такі відомості не відповідають дійсності, є недостовірними, містять негативну та наклепницьку інформацію.

Представник відповідача, в свою чергу вказує на те, що сам відповідач такого інтерв`ю ніколи не давав, негативної інформації відносно позивача не поширював, тому він є неналежним відповідачем по справі, а порушення прав позивача не підтверджується належними та допустимими доказами.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 роз`яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб - сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Отже, саме позивач повинен визначити належного відповідача та зазначити його в позовній заяві. Законодавцем покладено на суд обов`язок вирішити питання про склад осіб, які беруть участь у справі, зокрема перевірити сторони на їх процесуальну належність. У разі якщо рішення суду буде винесено щодо неналежного відповідача, то позивач у такій справі не отримає очікуваного правового результату. Тому позивач насамперед заінтересований у точному визначенні відповідача з метою забезпечення реальної можливості виконання рішення у справі.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно вчиняв ті дії, про які йдеться в наведеній статті, а саме: порушення норм чинного законодавства, які містять ознаки злочину, норм трудового законодавства про невиплату заробітної плати та здійснення інших дій по керівництву «ФК «Арсенал». Тому вказані твердження, суд вважає негативними по відношенню до позивача.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог сторона відповідача вказувала, що позивачем не доведено факт поширення відносно нього інформації саме відповідачем, яка завдала йому моральних страждань. Вказував, що належним відповідачем по справі повинен бути автор відповідного інформаційного матеріалу «ОСОБА_3», та/або власник веб - сайта.

Сторона позивача стверджувала, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» співавторством є також авторське право на інтерв`ю. співавторами інтерв`ю є особа, яка дала інтерв`ю, та особа, яка його взяла. Оскільки стаття викладена саме у формі інтерв`ю, то відповідач є співавтором, а тому є належним відповідачем.

Статтею 1 вказаного вище Закону визначено, що автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір.

Авторське право на твір, створений у співавторстві, належить всім співавторам незалежно від того, чи утворює такий твір одне нерозривне ціле або складається із частин, кожна з яких має самостійне значення.

Співавторством є також авторське право на інтерв`ю. Співавторами інтерв`ю є особа, яка дала інтерв`ю, та особа, яка його взяла (ч.3 ст. 13 Закону).

Таким чином суд приходить до висновку про те, що набуття статусу «автора» є активною дією особи, творчою працею якої, створюється об`єкт інтелектуальної власності, і вказані особи набувають права і обов`язки, передбачені нормами чинного законодавства.

Разом із цим, право на поширення об`єкту інтелектуальної власності (статті у формі інтерв`ю) допускається лише за згодою особи, яка дала інтерв`ю (п.3 ч.3 ст. 13 Закону).

Жодних доказів того, що відповідач надавав згоду на поширення інтерв`ю, матеріали справи не містять.

На заперечення вказаних обставин сторона відповідача вказувала, що при перевірці посилань на інтерв`ю, де воно начебто було розміщено, станом на ІНФОРМАЦІЯ_15 (ІНФОРМАЦІЯ_14), такої інформації віднайдено не було. З урахуванням вказаних обставин, відповідач і не має можливості стверджувати, що така стаття взагалі розповсюджувалася, і він міг би звернутися за захистом своїх прав до відповідальних за її розповсюдження осіб.

З пояснень учасників в судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та відповідачем існував конфлікт відносно правомірності угод щодо передачі права власності на ТОВ «ФК «Арсенал». Такі спори були предметом розгляду відповідними судовими установами.

Принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 11 Загальної декларації прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, КПК України, передбачає невинуватість особи до тих пір, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому законодавством України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

В судовому засіданні суд неодноразово звертав увагу на те, що матеріали справи містять відомості про автора зазначеної статті « ОСОБА_3 », наявні відомості про веб - сайт, на якому така стаття розміщувалася, тому сторона позивача вправі звернутися до суду із відповідною заявою про залучення таких осіб до участі у справі. На цьому наголошувала і сторона відповідача.

Сторона позивача жодних дій не вчинила, клопотань на з`ясування інформації відносно веб - сайту «www.footboom.com», не заявляла.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальної дії.

Частиною 7 ст. 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Судом було встановлено, що вказана інформація була поширена шляхом розміщення інтерв`ю відповідача, однак першоджерело, а саме особа якій відповідач начебто надав це інтерв`ю, не була залучена стороною позивача.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що зазначена інформація була створена та поширена саме відповідачем та саме в таку вигляді, у якому її викладено на веб - сторінці. Доказів того, що відповідач надавав згоду на її поширення, суду також не надано.

Таким чином, за відсутності достеменних даних про те, що відповідач був співавтором статті, яка містила інформацію про позивача, надавав згоду на її поширення, незалучення до участі у справі інших осіб, суд не може погодитися з позицією сторони позивача, що саме відповідачем було поширено інформацію, яка є негативною по відношенню до позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 138, 141, 260, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (дата народження невідомо, ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 18.06.2019

Суддя: О.В. Диба