Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3706/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 48 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/3706/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Чішман Л,М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати кв. АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за нею право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних зазначала, що перебуваючи в шлюбі сторони мали спільний бюджет, разом несли витрати щодо утримання житла, спільно приймали участь у придбанні речей домашнього вжитку. За час спільного проживання відповідач за погодженням з позивачем на підставі договору купівлі-продажу набув у власність вищезазначену квартиру. Оскільки відповідач після розірвання шлюбу відмовляється визнати за позивачем право на половину придбаного майна в період шлюбу, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року позов задоволено. Визнано об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири НОМЕР_2 за адресою : АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири НОМЕР_2 за адресою : АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спірна квартира була придбана ним за особисті кошти, а тому вважає, що сам по собі факт її придбання в період шлюбу із позивачем не є безумовною підставою для віднесення цього майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 наводить норми матеріального права та наголошує на презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник - адвокат Загоруйко В.І. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити. Пояснили, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки придбана за його особисті кошти. На підтвердження наявності особистих коштів у відповідача посилались на кредитні та депозитні договори, договори купівлі-продажу нерухомості, за якими відбувалось відчуження майна відповідача.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Опанасюк С.П. проти доводів апеляційної скарги заперечили. Пояснили, що сторони проживали спільно і до одруження, квартира придбавалась за їх спільні кошти та кошти, надані батьками позивачки. Наголошували на презумпції спільності майна подружжя.

Розглянувши справу відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони із 28 серпня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 14 лютого 2017 року (а.с.6). Позивач вказала і це не заперечується відповідачем, що під час шлюбу, у них народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування сторін у шлюбі за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 09.10.2012 року та Витягом про державну реєстрацію прав від 24.10.2012 року(а.с. 53-54).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за кошти, які належали йому особисто.

Пунктом 3 ч.1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч.3 ст.61 СК України кореспондує ч.4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору №3 про участь у фонді фінансування будівництва (ФФБ) виду А житлового будинку від 23.08.2007 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» та ТОВ «Бі ен Сі», останнє дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов`язання виконувати правила ФФБ, передає кошти ТОВ «Фінансова компанія «Конгрес Ріал Істейт Фінанс» у довірче управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування - житлового будинку за будівельною адресою : АДРЕСА_1 . (а.с.40-46).

Згідно договору №3-в від 27.10.2009 року «Про відступлення права вимоги» між ТОВ «Бі ен Сі» та ОСОБА_2 , право вимоги на об`єкт інвестування, а саме кв. АДРЕСА_1 перейшло ОСОБА_2 за грошову суму у розмірі 258081,75 грн. (а.с.46).

Протягом 2009 року ОСОБА_2 здійснив проплату згідно договору № 3 від 27.10.2009 року за квартиру № НОМЕР_2 , що підтверджується змістом меморіальних ордерів № 15 від 25.11.2009 року на суму 100000,00 грн., № 35 від 28.11.2009 року на суму 100000,00 грн., № 1633 від 30.11.2009 року на суму 15674,59 грн.

Судом першої інстанції встановлено з пояснень ОСОБА_2 , що сплачені кошти йому були повернуті в 2009 році. Вказані обставини також підтверджуються листом керівника сектору обробки запитів управління супроводження контрольно-операційної діяльності Мережі Центру операційної підтримки ПАТ «ПУМБ» № КНО-07.8.3/1481 від 03.09.2018 року зі змісту якого вбачається, що перевіривши операції клієнта ОСОБА_2 за призначенням платежу, банк не виявив операцій, пов`язаних з оплатою коштів згідно Інвестиційного договору №3 від 27.10.2009 року за квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.117).

З довідки філії ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Житомирі № 52-16/253 від 17.01.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 02.11.2011 року відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 на суму 28 800 доларів США. (а.с.139). Відповідач стверджував, що ці кошти становлять суму повернутих внаслідок вкладення в квартиру.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доказів про те, що саме повернуті кошти бути покладені на депозит, суду не надано. Крім того, з часу повернення до відкриття депозитного рахунку минуло майже 2 роки, в цей період з пояснень позивача відповідач придбавав майно. що останнім не заперечувалось.

12.10.2011 року ОСОБА_2 . укладеноно договір №3-в «Про відступлення права вимоги» з ТОВ «Бі ен Сі» за яким право вимоги на об`єкт інвестування, а саме кв. АДРЕСА_1 перейшло ОСОБА_2 за грошову суму у розмірі 258081,75 грн. (а.с.101)

Виписки по рахунку № 214 від 25.11.2011 року , №215 від 28.11.2011 року № 219 від 02.12.2011 року свідчать, що ОСОБА_2 здійснив проплату за квартиру по договору № 3-в від 12.11.2011 року через банківську установу ПАТ "Укрсоцбанк" ( а.с. 104-106)

Згідно акту №1 від 06.09.2012 року «Про прийняття-передачі об`єкта інвестування» ОСОБА_2 прийняв кв. АДРЕСА_1 . (а.с.48).

В матеріалах справи міститься Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №280/44-26 від 07.11.2007 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Уксоцбанк» та ОСОБА_2 , за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 15800 доларів США. Додатковою угодою від НОМЕР_2.10.2008 року збільшено ліміт за вказаним договором до 25800,00 дол. США. Кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом становить 6 листопада 2022 року (а.с.143-148).

Зазначені кошти могли бути направлені на придбання квартири, про що зазначено в апеляційній скарзі. Проте, в матеріалах справи відсутні докази того в якій сумі, в який період та з яких джерел проводилось погашення за кредитом, чи охоплював цей період час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, чи виконано достроково зобов`язання за кредитним договором, чи здійснювалось погашення кредиту спільними коштами подружжя.

Випискою по операціях відділення №2 ПУМБ в м. Житомир з 29.10.2010 по 04.03.2011 по депозитному договору від 29.10.2010 року клієнта ОСОБА_2 підтверджується рух коштів щодо поповнення та зняття частини вкладу. Проте, зазначені операції проводились в період спільного проживання сторін, а дострокове повернення вкладу в сумі 10500 доларів США відбулось у березні 2011 року (а.с. 168).

Аналогічні обставини та за аналогічний період підтверджені довідкою АТ «Банк «Фінанси та кредит» від 18.02.2019 (а.с.211).

Пояснення ОСОБА_2 про те, що кошти від реалізації 01.02.2011 нерухомого майна, а саме дачного будинку в СГТ «Барвінок» та земельної ділянки на загальну суму 56 506грн. були спрямовані на придбання спірної житлової квартири не можуть бути враховані, оскільки доказів того, що вказані кошти були використані саме для цієї мети матеріали справи не містять.

Окрім того договори купівлі-продажу дачного будинку і земельної ділянки від 01.02.2011 були додані до апеляційної скарги, а письмові пояснення ОСОБА_7 , надані до апеляційного суду суперечать його поясненням, наданим в суді першої інстанції, оскільки раніше він не обгрунтовував свої заперечення такими доказами.

Відповідач на стадії апеляційного розгляду наполягав на долученні до матеріалів справи оригіналу листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16.05.2019 №25/В-4547, адресованого ОСОБА_2 , у якому зазначено, що з наданих документів (свідоцтва та рішення виконкому) , враховуючи відсутність будь-яких записів про право спільної власності, вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано як право особистої власності ОСОБА_2 (а.с.230-231).

Проте, зазначений інформаційний лист не є тією обставиною, яка може вплинути на розгляд справи, оскільки в матеріалах справи міститься саме Свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 03.10.2012 за №430, в якому вказано, що об`єкт (одна житлова кімната та службові приміщення загальною площею 48,59 кв.м. по АДРЕСА_1 ) в цілому на праві приватної власності належать ОСОБА_2 (а.с.53).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

А тому та обставина, що спірне майно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на його частку.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильних висновку про задоволення позовних вимог, ураховуючи, що спірне житло набуте подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їхнім спільним майном та підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована відповідачем, ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне майно придбане лише за його особисті кошти.

Оскільки на час укладання вказаного договору сторони перебували у шлюбі, то квартира була придбана для сім`ї та в її інтересах.

Доводи в апеляційній скарзі спростовуються вищенаведеним та додаткового правового обгрунтування не потребують.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення суми судового збору, стягнутого з відповідача в дохід держави, про що йдеться в апеляційній скарзі, оскільки суд першої інстанції надав правильну оцінку висновку оцінювача та визначив розмір судового збору з урахуванням ринкової вартості житла у м. Житомирі.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.06.2019.

Головуючий Судді