РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н А

25 червня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

при секретарі Колено Г.С.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі № 5 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича, треті особи: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2017 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її співмешканець ОСОБА_5 , після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , а також кафе з літньою площадкою за адресою АДРЕСА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 можуть бути донька померлого ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 , та мати ОСОБА_7 .

Під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що 28.02.2017 року ОСОБА_5 було складено заповіт на все вказане майно на користь ОСОБА_8 Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857.

Вважає, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 не міг керувати своїми вчинками та усвідомлювати свої дії, оскільки останній період свого життя він страждав на тяжке онкологічне захворювання, перебував на неодноразовому стаціонарному лікуванні, яке проводилося тривалий час.

В день складання заповіту ОСОБА_5 перебував у пасивному, нерухомому стані обумовленому медичним втручанням. Згідно медичних документів вбачається, що в ході лікування ОСОБА_5 призначалися ліки, що мали загальмований ефект на організм хворого, призводили до загальної пасивності. На передодні складання заповіту ОСОБА_5 поступив до лікарні важкому стані, потребуючи невідкладних реанімаційних заходів.

В останній період життя ОСОБА_5 виказував відхилення від звичайної поведінки, почав заговорюватися, неадекватно висловлювався у відношенні оточуючої обстановки, виказував провали у пам`яті, страждав манією переслідування, висловлював страхи отруєння, крадіжки його майна; періодично не впізнавав близьких, став виявляти приступи агресії, які раптово переходили у депресивний стан. Став зловживати алкогольними напоями. ОСОБА_5 ніколи не висловлював наміру укласти заповіт на користь сина, оскільки дуже любив їх спільну доньку ОСОБА_9 . Через важкий стан спадкодавця працівники лікарні відмовилися посвідчувати заповіт, але це не завадило ОСОБА_3 , яка є колишньою дружиною ОСОБА_5 , організувати приїзд нотаріуса Бігун В.В. до лікарні для складання заповіту.

На підставі викладеного просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 28.02.2017 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. за № 857.

Представники позивачки адвокат Чередніченко Ю.В., Виноградська О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутності за участю її представників (т. 1 а.с. 190)

25.06.2019 року ОСОБА_1 звернулася до канцелярії суду з заявою про відвід судді та клопотаннями про відкладання розгляду справи, який був призначений на 25.06.2019 року, у зв`язку із її відмовою від послуг адвокатів Чередніченко Ю. ОСОБА_10 ., ОСОБА_11 .; необхідністю її ознайомлення з матеріалами справи через бажання особистої її ( ОСОБА_1 ) участі у судовому розгляді, та необхідністю укладанням договору з іншим адвокатом.

До судового засідання, яке було призначене на 25.06.2019 року, ОСОБА_1 не з`явилася, про поважність причин неявки суд не повідомила, правом підтримати заявлені клопотання не скористалася, при цьому, з заявлених клопотань вбачається, що вони були подані до канцелярії суду 25.06.2019 року особисто ОСОБА_1

Також слід зазначити, що в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 від 13.02.2019 року про її повне ознайомлення з матеріалами справи т. 2 а.с. 105.

На думку суду, вказана поведінка Позивача містить ознаки зловживання правами з метою утворення по справі штучної тяганини.

Враховуючи наведене, а також той факт, що станом на 25.06.2019 року судове слідство по справі закрито, тобто судом досліджені всі обставини справи, сторони позбавлені можливості надати додаткові докази, судом розглянуті всі заявлені клопотання, приймаючи до уваги тривалість розгляду даної справи, а також поведінку позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього.

Представник відповідачки адвокат Чернишов Ю.В. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважав їх недоведеними та необґрунтованим, такими що спростовуються показаннями свідків та висновком судово-психіатричної експертизи, просив у їх задоволенні відмовити.

Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справу у його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуд суду (т.1 а.с. 175)

Третя особа нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В. до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. В матеріалах справи міститься лист, в якому ОСОБА_12 просив суд розглядати справу у його відсутності, проти позовних вимог заперечував ( т 1 а.с. 62).

Відповідачка ОСОБА_13 (свідоцтво про розірвання шлюбу т.1 а.с. 179), що діяла у інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у їх задоволенні відмовити та вказала, що з ОСОБА_5 вона перебувала у шлюбі, який було розірвано у 2011 році. Їх розлучення відбулося полюбовно, вони зберегли добрі стосунки, продовжували спілкуватися, вирішували питання виховання сина. 27.02.2017 року ОСОБА_14 потрапив до лікарні, зателефонував їй та просив приїхати для складання заповіту. Ранком 28.02.2017 року ОСОБА_14 також їй дзвонив, сказав, що все організував. У підготовці закладання заповіту приймав участь друг ОСОБА_15 , який возив її за документами, домовлявся з головним лікарем лікарні. 28.02.2017 року, об 13-14 годині вони приїхали до лікарні, до палати вона не заходила, куди пішов нотаріус, який через 15 хвилин вийшов, а вона спілкувалася з ОСОБА_16 по телефону.

Третя особа ОСОБА_7 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та показала, що померлий ОСОБА_5 був її сином. 02.03.2017 року вона приїхала у лікарню до сина, який був у адекватному стані. З сином вона була до моменту його смерті та була свідком, як останній спілкувався з ОСОБА_3 кожен день по телефону, дзвонив на роботу, цікавився справами. Від ОСОБА_17 вона дізналася, що він склав заповіт на користь сина ОСОБА_18 , якого, на її думку, він любив більш, ніж дочку ОСОБА_9 . Вказала, що спільне життя її сина та ОСОБА_1 було погане, розлучилися вони не по доброму. В літку 2016 року вона бачила заповіт ОСОБА_17 на користь ОСОБА_18 , але куди зник цей документ їй не відомо. Вказала, що стосунки між ОСОБА_16 та його братом Стасом були погані. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні вказав, що він є старшим братом ОСОБА_5 . Після діагностування онкологічної хвороби ОСОБА_14 почав зловживати алкоголем, що призводило до приступів білої гарячки; останній став висказувати нав`язливі ідеї, скаржився на страхи буди обкраденим; боявся смерті, боявся бути отруєним матір`ю ОСОБА_1 До дітей ОСОБА_14 ставився однаково, любив обох. У вечері 27.02.2017 року ОСОБА_14 йому дзвонив, говорив шепотом, сказав де знаходиться ключ від сейфа. Ранком 28.02.2017 року він (свідок) приїхав до лікарні, але до палати його не пустили. В той же день у обід він бачив у лікарні нотаріуса та ОСОБА_3 . 2-3 березня 2017 року стан ОСОБА_17 покращився.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_21 Багато років вона була поряд з ОСОБА_5 , який є її племінником. У післяопераційний період та останні 6 місяців життя ОСОБА_17 вона мешкала разом з ним, готувала спеціальну їжу, вела господарство. Підтвердила, що до самого моменту смерті ОСОБА_14 був в адекватному стані, за допомогою телефону керував діяльністю кафе. Вказала, що після спільного відпочинку з ОСОБА_1 та матір`ю останньої, стан здоров`я ОСОБА_17 різко погіршився та у нього на цьому ґрунті виникли страхи отруєння. До осені 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мешкали разом, доньку ОСОБА_14 дуже любив, займався вихованням, повністю забезпечував, але після розірвання шлюбних відносин з ОСОБА_1 відносини між останніми погіршилися та ОСОБА_14 став більше тягнутися до сина ОСОБА_22 27.02.2017 року стан ОСОБА_5 погіршився та його госпіталізували. Вночі йому зробили дренаж та його стан покращився. Під час перебування у лікарні 27,28 лютого 2017 року ОСОБА_5 був у адекватному стані, розмовляв по телефону, неодноразово висловлював друзям бажання укласти заповіт на користь сина ОСОБА_18 та просив організувати участь нотаріуса та ОСОБА_23 .В; з аналогічним проханням звертався і до свого рідного брата ОСОБА_24 , але той висловив свою незгоду з цього приводу. Констатувала погані відношення, що склалися за останні роки між ОСОБА_16 та його братом ОСОБА_25 . 28.02.2017 року у обідні часи бачила в лікарні нотаріуса та ОСОБА_3 . Після складання заповіту та до моменту смерті ОСОБА_14 був в адекватному стані, обговорював з нею факт складання заповіту на користь ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні показав, що є сином ОСОБА_20 та двоюрідним братом померлого ОСОБА_5 , а тому йому відомо, що задовго до госпіталізації ОСОБА_14 висловлював йому намір укласти заповіт на користь сина ОСОБА_22 27.02.2017 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 дзвонив Стасу та висказав свій намір заповісти все майно ОСОБА_27 . 27 лютого 2017 року ОСОБА_14 перебував у адекватному стані, реагував на оточення, а 28 лютого 2017 року вони обговорювали роботу та укладання заповіту на користь ОСОБА_18 . Також вказав, що після спільного відпочинку з ОСОБА_1 та матір`ю останньої, ОСОБА_14 погано себе відчував (мав отруєння) та у нього на цьому ґрунті виникли страхи отруєння з боку останніх. Після захворювання останні роки ОСОБА_14 почав зловживати алкоголем.

Свідок ОСОБА_28 у суді показав, що є другом ОСОБА_19 та спілкувався з ОСОБА_5 через останнього. З 2016 року ОСОБА_14 зловживав алкоголем, уходив в «загули», вчиняв неадекватні дії, не виконував взяті на себе зобов`язання у підприємницькі діяльності, не пам`ятав про обіцянки, висловлював страх отруєння. Під час бойових дій іспитував сильний страх вийти на подвір`я, вони не могли вивезти його з міста. Останній раз відвідував ОСОБА_17 у реанімації, куди його (свідка) не пускали, але він домовився з медперсоналом на 3 хвилини. ОСОБА_14 його не впізнав, мабуть через ліки, яки він отримував.

Свідок ОСОБА_29 у судовому засіданні показала, що була цивільною дружиною батька ОСОБА_17 та ОСОБА_24 . За 1,5 роки до смерті ОСОБА_14 змінився, у нього з`явилися манії, у тому числі, манія отруєння; він стан дратівливий, нервовий, почав не відповідально ставитися до роботи, вживав алкоголь, але продовжував керувати діяльністю кафе. 01.03.2017 року вона відвідувала ОСОБА_17 у лікарні, але він її не впізнав, а 5-6 березня 2017 року ОСОБА_14 був вже у адекватному стані, впізнав її, вони розмовляли про стан його здоров`я. Також показала, що батько заповів свою частку кафе ОСОБА_30 , а не ОСОБА_31 .

ОСОБА_32 , будучи допитаною у якості свідка у судовому засіданні вказала, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_5 , вони дружили, часто спілкувалися. ОСОБА_14 заздалегідь висловлював свій намір заповісти все майно ОСОБА_27 ; в день його госпіталізації вона приїхала до лікарні, ОСОБА_14 перебував у важкому, але адекватному стані, висказував бажання скласти заповіт, дзвонив з цього приводу. Заперечувала факт зловживання останнім алкоголем

Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні вказала, що з 2004 року працює в кафе поваром. ОСОБА_14 керував кафе до останньої минути за допомогою телефонна; за тиждень до смерті особисто дзвонив та цікавився справами; за два тижні до смерті вони його відвідували у лікарні, ОСОБА_14 був у адекватному стані, спілкувався, відповідав на запитання. Підтвердила наявність у останнього страху отруєння, який був пов`язаний з ОСОБА_1 час до госпіталізації ОСОБА_14 користувався автомобілем; гарно ставився до дітей, дочку любив.

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні показала, що проживає по сусідству від будинку, де проживали ОСОБА_14 та ОСОБА_1 , а тому їй відомо, що з 2016 року ОСОБА_14 почав зловживати алкоголем, став нервовим, висловлював підозру у крадіжках його майна, боявся отруєння, встановив камери у будинку. Вказала, що у 2017 році вона з ОСОБА_5 не спілкувалася, але їй відомо, що останній керував кафе до самої смерті. Дітей любив, ні в чому їм не відмовляв.

Експерт ОСОБА_35 у судовому засіданні вказала, що вона входила до складу експертної комісії, яка склала висновок судово-психіатричної експертизи №58 від 01.08.2018 року. Як експерт вона може показати, що у своїй діяльності експерти психіатри керуються презумпцією психічного здоров`я людини, тобто, будь-яка людина є психічно здоровою, доки не буде доказано іншого. Вказаний висновок стосується психічного стану ОСОБА_5 станом на момент укладання заповіту - 28.02.2017 року. Зміст показань свідків по справі їй відомо з доповіді експерта доповідача. При складанні висновку, експерти надають оцінку всім доказам у їх сукупності, але пріоритетними є медичні документи, оскільки показання свідків є більш суб`єктивними. Соматичний стан об`єкта дослідження не може бути доказом психічної хвороби, а може лише трохи впливати на деякі ознаки захворювання, але не є показником для експерта - психіатра. Досліджена медична документація на ім`я ОСОБА_5 містить лише описання соматичного (фізичного) стану хворого, та з вказаної документації не вбачалося наявності у ОСОБА_5 будь-яких ознак психічного захворювання, неадекватної поведінки, факту вживання останнім наркотичних препаратів, або препаратів, що впливають на психіку. Також вказала, що факт вживання ОСОБА_5 алкогольних напоїв не може вплинути на результати вказаного дослідження. Діагноз «печінкова енцефалопатія» станом на 28.02.2017 року ні чим не підтверджений, а тому, його не було взято до уваги. Гіпотетична участь у дослідженні лікарів онколога, хірурга, нарколога не могла вплинути на його результати, оскільки до компетенції вказаних спеціалістів входить дослідження лише соматичного стану хворого. Участь психолога також не є доцільною, оскільки для цього експерта у більшій мірі необхідно живе спілкування з об`єктом дослідження, що не можливо при проведенні посмертної експертизи. Зазначила, що реєстр атестованих судових експертів з 2014 року не оновлювався, а тому, відсутність у реєстрі відомостей про експерта не свідчить про відсутність повноважень останнього.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь по справі, пояснення свідків, експерта, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд виходить з вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 30.03.2017 року вбачається факт смерті ОСОБА_5 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 13)

ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_2 від 07.08.2014 року та Серія НОМЕР_3 від 22.10.2006 року відповідно ( т.1 а.с. 11, т.2 а.с. 18)

Згідно заповіту від 28.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 857, ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_8 (т.1. а.с. 12)

З матеріал спадкової справи вбачається, що заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 були подані ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , яка діяла у інтересах ОСОБА_8 Відмов від спадщини заявлено не було (т.2 а.с. 2-31)

З відповіді головного лікаря КЛПУ « Міська клінічна лікарня м. Слов`янська» № 01/8-80 від 16.05.2017 року та виписки із медичної карти № 264/51/285 вбачається, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікування в хірургічному відділені вказаної лікарні з 27.02.2017 по 20.03.2017 року з діагнозом: Декомпрісіонний цироз печінки, асцит. Даних про вплив медичних препаратів, призначених в ході лікування, на роботу центральної нервової системи та про психічний стан пацієнта, не має. (т.1 а.с. 14,15,197)

Згідно виписки із історії хвороби № 2664, наданої Харківською міською клінічною лікарнею швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаній установі з 15.06.2016 року по 04.10.2016 року з діагнозом: Цироз печінки в стадії судино-перенхіматозної недостатності. Виписаний у задовільному стані. (т.1 а.с. 71,72)

Довідкою КЛПУ « Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська» № 1305 від 23.10.2017 року підтверджується факт, що ОСОБА_5 на обліку у вказаній установі не перебував (т.1 а.с. 74)

З листа № 41-к /09-13 від 18.10.2017 року ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» НАМН України вбачається, що ОСОБА_5 перебував на лікуванні у вказаній установі з 24.03.17 року по 27.03.2017 року. Діагноз: Рак сліпої кишки, цироз печінки, печінкова енцилофапатія 3 стадії та ін. (а.с. 80)

Також факт перебування ОСОБА_5 на лікуванні у вказаній установі у вказаний період підтверджується довідкою № 21-к/09-13 від 24.10.2018 року(т.2 а.с. 35)

Висновком судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 на момент складання заповіту 28.02.2017 року страждав органічним емоційно-лабільним розладом особистості, у наслідок низки соматичних захворювань ( стан після операції з приводу рака сліпої кишки, цироз печінки з хронічною печінковою недостатністю,з розвитком асциту, канцероматоз очеревини). У статусі привалює антено-невротична симптоматика, підвищена втомленість. Проте, ступінь виявлення антено-невротична симптоматики не позбавляла ОСОБА_5 здібності на момент складання заповіту 28.02.2017 року розуміти значення своїх дій та керувати ними.

У мотивувальній частині висновку експертами зазначено, що згідно медичної документації, будь-які наркотичні препарати, які б впливали на психіку хворого, у процесі лікування до об`єкта не застосовувалися. Будь яких грубих елементів деградації особистості у зв`язку із вживанням алкоголю не спостерігалося, спеціалістами це не підтверджувалося. Під час перебування у медичних установах міст Харкова, Києва, Слов`янська, у об`єкта безглуздої, неадекватної поведінки не спостерігалося. В жодній історії хвороби не зазначалась наявність активної психоматичної симптоматики. (т. 1 а.с. 141-154).

Висновок щодо не отримання ОСОБА_5 наркотичних препаратів, які б впливали на психіку хворого, відсутності грубих елементів деградації його особистості та неадекватної поведінки в період перебування у вказаній установі з 27.02.2017 року по 20.03.2017 року, також погоджується з листом Головного лікаря КЛПУ «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська » 01/8-231 від 02.04.2018 року (т.2 а.с. 37-45)

Заперечення представників позивача щодо недопустимості вказаного висновку, як доказу, суд визнає необґрунтованими, оскільки проведення експертного дослідження, за результатами якого був складений вказаний висновок, було ініційовано саме представником позивача - ОСОБА_36 . Ухвала Слов`янського міськрайонного суду від 02.03.2018 року, якою було призначено проведення даного дослідження, набрала законної сили та є обов`язковою для виконання.

Суд звертає увагу на той факт, що 14.06.2019 року представники позивача звернулися до суду з клопотанням про призначення по справі експертизи, на вирішення якої поставити ряд питань, у тому числі, і питання, відповіді на які вже були надані у вказаному висновку.

Доводи представників позивача проте, що при проведенні експертизи не були враховані нові показання свідків, що були надані у даному судовому засіданні, не приймаються судом до уваги, оскільки при порівнянні показань свідків, наданих у даному судовому слідстві, та показань свідків, викладених у висновку експертів, будь-яких значних відхилень або суперечливостей судом не встановлено, нових свідків, не зазначених у висновку, судом допитано не було.

Суд визнає необґрунтованим і доводи представників позивача про неповноту експертного дослідження через відсутність у висновку посилань на медичну документацію ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» НАМН України за наслідками лікування ОСОБА_5 у вказаній установі у період з 24.03.2017 по 27.03.2017 року, оскільки в судовому засіданні експерт ОСОБА_35 показала, що висновок стосується стану ОСОБА_5 станом на 28.02.2017 року, а відомостей про наявність у останнього саме в цей момент печінкової енцелофапатії 3 стадії, надані для дослідження медичні документи не містили.

Крім того, стороною позивача не надано до суду належних доказів щодо відсутності повноважень у експертів ОСОБА_37 , ОСОБА_38 . Посилання на відсутність інформації про вказаних експертів у реєстрі атестованих судових експертів не є такими, оскільки експерт ОСОБА_35 , актуальні відомості про яку також відсутні у реєстрі, в судовому засіданні надала всі необхідні документи на підтвердження її повноважень.

З урахуванням обставин справи, суд вважає, що заперечення представників позивача проти висновку та їх клопотання про призначення по справі нових експертних досліджень, свідчать про наявність в діях останніх ознак зловживання правом з метою створення по справі штучної тяганини.

Аналізуючи у сукупності зміст висновку судово-психіатричної експертизи № 58 від 01.08.2018 року, обсяг та зміст пояснень експерта ОСОБА_35 , яка, на думку суду, надала відповідь на всі існуючи запитання, що могли би викликати незрозумілість та неповноту висновку; показання свідків, які в більшій частині погоджуються з висновком експертів та між собою, суд визнає неспроможною позицію представників позивача щодо необхідності допиту у судовому засіданні всіх експертів, що брали участь у проведенні дослідження, а також про необхідність призначення по справі повторної експертизи.

Показання свідків, надані у даному судовому засіданні, декілька суперечливі, але більшість з них, які забезпечували догляд та нагляд за спадкодавцем, були у тісному контакті з ним, заперечують у останнього наявність будь-яких грубих інтелектуально-мнестичних емоційних порушень, наявність галюцинацій, бердових ідей.

Так, з показань свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_32 , ОСОБА_26 ОСОБА_39 , ОСОБА_29 а також з показань матері ОСОБА_5 ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_5 до останнього моменту керував діяльністю кафе, надавав розпорядження, користувався автомобілем, в поведінці був адекватним..

Суд вважає доведеним той факт, що останні роки життя ОСОБА_5 відчував страх смерті, страх бути обкраденим. Проте, на думку суду, вказані страхи є обґрунтованими для людини, яка хворіє на тяжку форму онкологічного захворювання, думає про свій спадок. Так саме є природним і страх людини залишити приміщення під час проведення бойових дій у місті, на що вказував свідок ОСОБА_28 .

Не може свідчити про розлад психіки ОСОБА_5 його страх бути отруєним, оскільки з показань свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_26 , ОСОБА_33 вбачається достатньо підстав для наявності у ОСОБА_5 такого страху, а саме: факт різкого погіршення стану його здоров`я після спільного відпочину на морі з ОСОБА_1 та матір`ю останньої.

Суд ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_19 та ОСОБА_29 в частині неадекватної поведінки ОСОБА_5 28.02.2017 року (не впізнавав оточуючих), оскільки вони суперечать показанням інших свідків, довідкам, наданих з лікарні, та висновку судово-психіатричної експертизи.

Слід звернути увагу, що з пояснень третьої особи ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_20 встановлено, що між братіями були погані стосунки. Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні вказала, що саме ОСОБА_5 отримав у власність кафе за заповітом батька, а не ОСОБА_19 , що, на думку суду, могло стати причиною розладу.

Так саме викликають сумнів у об`єктивності і показання свідка ОСОБА_28 , який є близьким другом ОСОБА_19 .

Всі свідки, що допитані у судовому засіданні, підтвердили факт покращення стану ОСОБА_5 після 28.02.2017 року, його адекватний стан, що, на думку суду, надавало можливість останньому протягом тривалого часу осмислити вчинене, змінити чи скасувати прийняте рішення, укласти новий заповіт.

Посилання сторони позивача на факт зловживання ОСОБА_5 алкогольними напоями, як на підставу для задоволення позовних вимог, спростовуються поясненнями експерта ОСОБА_40 , а факт наявності у ОСОБА_5 тяжкої алкогольної залежності, взагалі є недоведеним у судовому засіданні через ненадання доказів.

Інші доводи позивача також не приймаються до уваги за недоведеністю та необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ст.ст. 1233, 1244 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз`яснено, що для визначення наявності у особи стану, коли вона не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.), на момент укладення спірної угоди суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відповідно постанови Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов`язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Установлено, що проведеними у справі посмертним експертним дослідженням зроблено висновку про спроможність ОСОБА_5 у момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи характер спірних правовідносин, обставини встановлені при розгляді судом зазначеної справи, суд приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст.225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України не встановлено підстав для визнання недійсним заповіту від 28.02.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 857, яким ОСОБА_5 заповів все своє майно ОСОБА_8 .

Оскаржуваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, змісту та посвідчення, тому підстав для визнання його нікчемним не має.

З оглядом на зазначене, суд визнає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13,81,89, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Бігун Віталія Валерійовича, треті особи: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним, - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Донецького Апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02 липня 2019 року.

Суддя Д.В. Воронков