Дата документу 21.06.2019 Справа № 320/7260/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/7260/18Головуючий у 1-й інстанції Урупа І.В. Повний текст рішення складено 28.02.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/1881/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Кухаря С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» (надалі - ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

31.08.2018 року ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» поштою (а.с. 34-35) звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-7), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції за період з вересня 2015 року по липень 2018 року, в розмірі 23291,91 грн., 3 % річних за період з 31.08.2015 по 31.08.2018 в розмірі 5670,77 грн., а також судовий збір 1762,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 05.02.2003 року між ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» та приватним підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ПП ОСОБА_2 ) було укладено договір купівлі-продажу №131. У зв`язку з порушенням ПП ОСОБА_1 умов договору, ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» звернулося із позовною заявою до Господарського суду Запорізької області, яким за результатами розгляду позовної заяви 09.12.2004 у справі № 26/20 було винесено рішення, відповідно до якого, судом встановлено, що відповідач свої обов`язки по оплаті згідно умов договору № 131 належним чином не виконав, в результаті чого у нього утворилась заборгованість в сумі 62211,01 грн. Позовні вимоги задоволено, стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь ТОВ фірма "Оліс ЛТД" 62211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Таким чином, в рамках розгляду справи №26/20 Господарським судом Запорізької області було встановлено порушення ПП ОСОБА_1 умов договору № 331 шляхом прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З тієї підстави, що рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, вважає, що кредитор вправі вимагати стягнення з боржника, в судовому порядку, сум інфляційних нарахувань та процентів річних, які по суті мають компенсаційний характер, аж до повного виконання грошового зобов`язання.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Урупа В.В. (а.с.36).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 41) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року (а.с. 83-86) позов ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ фірми «ОЛІС ЛТД» інфляційні втрати в розмірі 23291,91 грн., 3 % річних в розмірі 5670,77 грн. та судовий збір в сумі 1762 грн., а всього 30724,68 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96-100) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 102).

Учасниками цієї справи суддям апеляційного суду та самовідводів суддями апеляційного суду у цій справі не заявлено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 26 квітня 2019 року (а.с. 109), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 112).

В автоматизованому порядку суддею Кухарем С.В. замінено суддю Кочеткову І.В. у цій справі у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с.116-117).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» не скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 264, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 524, 526, 530, 533-535, 599, 511, 611, 625 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 05.02.2003 року між ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» та ПП ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу №131 (а.с.77), відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцю майонез в асортименті, гірчицю, хрін, соус, маргарин, укус, а покупець зобов`язується здійснити оплату за отриманий товар протягом 3-х банківських днів.

У зв`язку з порушенням ПП ОСОБА_1 умов договору, ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» звернулось до Господарського суду Запорізької області та рішенням від 09.12.2004 позовні вимоги позивача було задоволено, стягнуто з ПП ОСОБА_1 на користь ТОВ фірми "Оліс ЛТД" 62211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с. 13).

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України передбачає, що коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу Інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд першої інстанції правильно вважав, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Суд першої інстанції правильно вважав, що розрахунок інфляційних збитків, 3% річних, складений позивачем у цій справі, відповідає вимогам законодавства та має такий вигляд:

Так, за період з 01.09.2015 року по 31.08.2018 року від суми заборгованості в розмірі 62951,12 грн.:

у вересні 2015 року було встановлено індекс інфляції - 102,3%

у жовтні 2015 року було встановлено індекс інфляції - 98,7%

у листопаді 2015 року було встановлено індекс інфляції - 102,0%

у грудні 2015 року було встановлено індекс інфляції - 100,7%

у січні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 100,9%

у лютому 2016 року було встановлено індекс інфляції - 99,6%

у березні 2016 року було встановлено індекс інфляції -101,0%

у квітні 2016 року було встановлено індекс Інфляції -103,5 %

у травні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 100,1%

у червні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 99,8%

у липні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 99,9%

у серпні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 99,7%

у вересні 2016 року було встановлено індекс Інфляції - 101,8%

у жовтні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 102,8%

у листопаді 2016 року було встановлено індекс інфляції - 101,8%

у грудні 2016 року було встановлено індекс інфляції - 100,9%

у січні 2017 року було встановлено індекс інфляції -101,1%

у лютому 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,0 %

у березні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,8%

у квітні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 100,9%

у травні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,3 %

у червні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,6%

у липні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 100,2%

У серпні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 99,9%

у вересні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 102,0%

у жовтні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,2%

у листопаді 2017 року було встановлено індекс інфляції - 100,9%

у грудні 2017 року було встановлено індекс інфляції - 101,0%

у січні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 101,5%

у лютому 2018 року було встановлено індекс інфляції - 100,9 %

у березні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 101,1%

у квітні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 100,8%

у травні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 100,0 %

у червні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 100,0%

у липні 2018 року було встановлено індекс інфляції - 99,3%.

Сукупний розмір індексу інфляції за період з 01.09.2015 року по 31.08.2018 рік становить 1,37

62951 грн. 12 коп. х 1,37 - 62951 грн. 12 коп. = 23291 грн. 91 коп.

Таким чином, індекс інфляції за період вересень 2015 року - липень 2018 року складає - 23291 грн. 91 коп.

Розрахунок 3% річних проводиться за наступною формулою: Сб х 3% : 365 х Пд.

Де - Сб - сума боргу 3% - річні відсотки 365 - кількість днів у році Пд - кількість прострочених днів.

Заборгованість відповідача за невиконання умов договору складає 62951,12 грн.

З цієї підстави, що прострочення є триваючим правопорушенням, а право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання, та беручи до уваги норми статті 257 ЦК України, розрахунок заборгованості проводитися за останні 3 (три) календарні роки, а саме:

за період з 31.08.2015 року по 31.08.2018 рік, що складає 1096 днів від суми загальної заборгованості в розмірі 62951,12 грн.

62951 грн. 12 коп. х 3% : 365 х 1096 дні = 5670,77 грн.

Таким чином, три проценти річних від простроченої суми за період з 31.08.2015 року по 31.08.2018 рік складає - 5670,77 грн.

Отже, сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 по індексу інфляції та 3% річних за період з 31.08.2015 року по 31.08.2018 рік складає 28962,68 грн.

Оскільки ПП ОСОБА_1 припинила свою господарську діяльність в якості приватного підприємця, шляхом виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності 18.07.2014 року (витяг з Реєстру а.с. 38-39), її зобов`язання за договором №131 не припиняються, а залишаються за ОСОБА_1 , як за фізичною особою, і вона повинна відповідати усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13.

На адресу відповідача ОСОБА_1 03.08.2018 року позивачем ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» направлено претензію про оплату наявної заборгованості у розмірі: 62951,12 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 23291,91 грн. індексу інфляції та 5670,77 грн. 3% річних, яка сформувалася станом на відправлення цієї претензії (а.с. 9).

08.08.2018 року ОСОБА_1 претензію було отримано (а.с. 12).

Оскільки, заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 62211,04 грн. відповідачкою не погашена, що підтверджується бухгалтерською довідкою ТОВ фірми «ОЛІС ЛТД» від 14.01.2019 №34 та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 36.1 (а.с.74-75), суд першої інстанції правильно вважав, що стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача у цій справі підлягають за несвоєчасне виконання зобов`язання інфляційні втрати за період з вересня 2015 року по липень 2018 року в розмірі 23291,91 грн. та 3% річних за період з 31.08.2015 року по 31.08.2018 рік в розмірі 5670,77 грн., як просив позивач у своєму позові.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача у цій справі є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами витікають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами.

Доводи представника відповідачки про відсутність підстав для стягнення у зв`язку з виконанням зобов`язання за договором, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними.

Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідачем не було надано суд першої інстанції будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, на підставі яких можна встановити обставини щодо виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу.

Також суд першої інстанції правильно вважав, що посилання відповідача на те, що у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу припинено захист цивільних прав та інтересів позивача згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2004, безпідставні.

У зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу не здійснюється примусове виконання рішення суду. Але, ця обставина не свідчить про належне виконання зобов`язання за договором.

Відповідач, як боржник за договором купівлі-продажу, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання.

Отже, з огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прострочивши виконання грошового зобов`язання, відповідач зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку остання вважає єдино вірною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Помилковими є посилання відповідача ОСОБА_1 в її апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, за змістом якої правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), від якої відступив новий Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15.

В силу вимог ст. 263 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Відповідач ОСОБА_1 взагалі не спростовувала у цій справі належними допустимими доказами розміри інфляційних втрат 23291,91 грн. та 3 % річних 5670,77 грн., які позивач просив стягнути з неї у своєму позові у цій справі, та з якими правильно погодився суд першої інстанції, будь-який контррозрахунок відповідача відносно останніх у цій справі відсутній.

Повернення державним виконавцем стягувачу виконавчого листа про стягнення основної суми боргу не може бути підставою для відмови судом у задоволенні позову позивача у цій справі про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України, нарахованих на цю суму основного боргу в межах трирічного (загального) строку позовної давності.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1152,60 грн. (а.с. 95), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 21.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Кухар С.В.