Справа № 404/6567/17
Номер провадження 2/404/916/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради та визнання недійними та скасування реєстрації Державних актів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасувати Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10 1993 р № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 (п.п.290,291,292 Додатку до рішення міськвиконкому від.27.10.1993 №911) та визнати недійсними та скасувати Державний Акт серії КР № 00001207, зареєстрованого за № 7967 18.05.1999 року, Державний Акт серії НОМЕР_1 , зареєстрованого за № 933 від 22.06.1995 року, Державний Акт серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за № 934 від 22.06.1995 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності в розмірі 1/4 частини домоволодіння набув у порядку спадкування в 1978-му році після смерті батька відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.1978 року і в розмірі 3/8 частини домоволодіння в 1981-му році після смерті матері. В 1987-му році Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 1987 року була затверджена мирова угода між ОСОБА_5 з однієї сторони та ним і сестрою ОСОБА_6 , з другої сторони. Відповідно до зазначеної Ухвали належні частки після смерті матері з 3/8 у кожного були зменшені до 1/4, тобто в результаті укладення Мирової угоди по розподілу спадщини після смерті матері ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 стало належати по 1/4 частки кожному.

Таким чином, з 1987 року власниками домоволодіння по АДРЕСА_2 особи: ОСОБА_7 - 1/4 частка, ОСОБА_6 -1/4 частка і ОСОБА_1 , 1/2 частка (1/4+1/4). Відповідно до належних часток в домоволодінні у добровільному порядку був встановлений порядок користування земельною ділянкою, тобто фактично з 1981 року по теперішній час користувався і користується земельною ділянкою, яка відповідає 1/2 частині всієї земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння, тобто його первинної долі.

Незважаючи на те, що кожний із співвласників домоволодіння здійснював будівництво додаткових приміщень до своїх часток, про перерахунок часток у домоволодінні не домовлялись. За життя ОСОБА_5 ніяких конфліктів та суперечок щодо порядку користування земельною ділянкою не було. Особисто ОСОБА_1 , та сестра ОСОБА_6 - ніяких документів, заяв з метою перерахування часток в домоволодінні до Кіровоградського БТІ не подавали, заяв та довідок для приватизації земельної ділянки також не подавали. Нові правовстановлюючі документи на частку в домоволодінні та документи щодо приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 , не отримував та не має. ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник домоволодіння ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями після його смерті стали відповідачі по справі: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Її син - ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року виданого державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Шполянською А.О., зареєстрованого в реєстрі №5-69.

У липні 2016 року отримав копію позовної заяви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (справа № 404/4296/16-ц) про визначення порядку користування земельною ділянкою, із якої дізнався, що ще в 1990-му році без його та ОСОБА_6 згоди ОСОБА_7 здійснив дії щодо перерахування часток у спільному домоволодінні,після чого частка в домоволодінні склала 1/5 частку , а частка ОСОБА_6 .-9/25, відповідно частка ОСОБА_8 Акимовича склала 11/25.

Крім цього, як було зазначено в позові, відповідно до перерахованих часток в домоволодінні в 1993-му році на підставі Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10 1993 р. № 911 земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння, була приватизована усіма співвласниками. При цьому, ніяких переговорів щодо перерозподілу земельної ділянки або зміни порядку користування земельною ділянкою між ними не було.

На підставі Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10.1993 р. № 911 на його ім`я було виготовлено Державний Акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7967 18 травня 1999 року . Але про це йому нічого невідомо. Зазначений Акт не отримував, заяви щодо приватизації земельної ділянки не писав, ніяких довідок для приватизації в Кіровоградську міську раду не надавав.

Ознайомившись з матеріалами інвентаризаційної справи в КП «КООБТІ» було встановлено, що під час приватизації земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачем Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради було порушено вимоги Земельного Кодексу України, що й призвело до виникнення спору та порушення прав, тому вважає Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10 1993 р № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частини приватизації земельної ділянки по вул АДРЕСА_1 незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на момент прийняття Кіровоградським виконавчим комітетом оскаржуваного рішення, земельна ділянка по АДРЕСА_1 між співвласниками не ділилась і перебувала у їх спільному користуванні.

Відповідач Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради не перевірив походження набуття частки в спільному домоволодінні ОСОБА_7 , порядок користування спільною земельною ділянкою в домоволодінні, який склався на той час між співвласниками домоволодіння, не витребував відомості про визначення первинних ідеальних часток. Отже виконавчим комітетом незаконно та безпідставно передано у власність ОСОБА_7 - 11/25 частки земельної ділянки, ОСОБА_9 Я -9/25 частки, а позивачу відповідно 1/5 частку (5/25) замість 1/2 частки, якою користувався з 1981 року и користується до цього часу.

Згідно заяви про зміну підстав позову вказується , що міською радою рішення про делегування повноважень Кірвоградської міської ради її виконавчому комітету в частині розпорядження землями територіальної громади не приймалось, що зазначено у відповіді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів від 23.01.18 року, а тому просить задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні представником позивача позов підтримано повністю.

До судового засідання відповідачем Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради надано заяву про розгляд справи без їх участі (а. с. 30).

До судового засідання відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надано відзив на позовну заяву з посиланням, що за відомостями технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , складеного 12.06.1989 року, ОСОБА_7 належала 1/4 частка вказаного будинку, ОСОБА_10 - 1/2 частка та ОСОБА_11 - 1/4 частка відповідно.

На підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 660 від 12.10.1988 року даним Виконавчим комітетом 10.10.1989 року за № 509 ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 3,5 х 2,5 та сараю розміром 3,5 х 2,5 в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 30.10.1990 року, затвердженого Виконавчим комітетом Кіровської районної Ради 18.01.1990 року за № 41 вказані об`єкти забудови рахуються прийнятими.

23.05.1990 року було складено новий технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , у відповідності до якого ОСОБА_7 належить 11/25 частки домоволодіння, ОСОБА_10 - 1/5 частка, ОСОБА_11 -9/25 частки. Такі ж частки у праві власності на вказане нерухоме майно зазначені у технічному паспорті, виготовленому станом на 26.09.2007 року.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року № 911 вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки з наступною видачею Державних актів на право приватної власності на землю громадян, перелічених у списку, що додається.

Згідно додатку до вищевказаного рішення до списку увійшли громадяни: ОСОБА_7 з частиною домоволодіння у власності - 11/25, ОСОБА_10 з частиною домоволодіння - 1/5 та ОСОБА_11 з частиною домоволодіння - 9/25.

Вказується , що відповідно до ст. 6 ЗК України 1990 року, який діяв на час передачі спірної земельної ділянки у власність, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу

Статтею 17 ЗК України 1990 року визначено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї.

За приписом ст. 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Іншого порядку, який регулює правовідносини щодо права власності на землю, чинним та той час законодавством передбачено не було.

Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року №911:

- ОСОБА_1 18.05.1999 року видано державний акт на 1/5 частку права спільної часткової власності НОМЕР_3 , який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 7967;

- ОСОБА_12 Акімовичу 22.06.1995 року видано державний акт на 11/25 частку права спільної часткової власності серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 933;

- ОСОБА_6 22.06.1995 року видано державний акт на 9/25 частку права спільної часткової власності КР 00001208, який зареєстровано в Книзі записів державних актів за № 934.

Стверджується , що спірна земельна ділянка була приватизована у 1993 році за згодою усіх співвласників, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в тих частках, які були зазначені у виданих їм в подальшому державних актах.

Крім того, кожному із вказаних співвласників було видано власний примірник державного акту на право приватної власності на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилася спадщина на 11/25 частки домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказана частка нерухомого майна належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 11.05.1990 року Кіровським відділом комунального господарства та зареєстрованого в Кіровоградському бюро техінвентаризації 11.05.1990 року під №7923/23.

Також, до складу спадщини увійшла 11/25 частина земельної ділянки, площею 0,0702 га в межах згідно з планом, яка розташована за тією ж адресою, що і відповідна частка домоволодіння.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 , про що на вищевказане майно останнім в.о. державного нотаріуса Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Літвіновою Л.В. були видані свідоцтва про право на спадину за законом від 06.02.1998 року, зареєстровані в реєстрі за № 4-206 та 4-204 відповідно.

Таким чином, власниками 11/25 частки домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та 11/25 частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 (наразі Кропивницький) є - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Власниками інших частин домоволодіння, що знаходиться за вищевказаною адресою є: ОСОБА_13 Акімович - 1/5 ч., ОСОБА_14 - 9/50 ч. та ОСОБА_4 - 9/50 ч. Зокрема, ОСОБА_14 та ОСОБА_4 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 , а тому представник відповідачів просить відмовити в задоволенні позову повністю.

До судового засідання третьою особою ОСОБА_15 надано пояснення шодо позову з посиланням, що є власником 9/25 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.02.2018 року. Зазначену частину домоволодіння отримав у спадок після смерті матері ОСОБА_6 .

В липні 2016 року отримав позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про встановлення порядку користування земельною ділянкою , яка розташована в АДРЕСА_1 , та дізнався , що співвласник домоволодіння ОСОБА_5 в 1990 році без відома та згоди ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_6 , здійснив дії щодо перерахування часток у спільному домоволодінні, після чого частка матері в домоволодінні склала 9/25 частку , частка ОСОБА_1 -1/5, відповідно частка ОСОБА_7 склала 11/25.

Після цього, в 1993-му році, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради від 27.10.1993 року № 911, земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння, була приватизована, відповідно до перерахованих часток в домоволодінні, що є порушенням ст.ст. 30,42 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на той час.

Вважає рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради від 27.10.1993 року № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

Частиною 2 статті 30 Земельного Кодексу України (1990) в редакції 1993року

передбачено, що при переході права власності громадян на жилий будинок і

господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її

раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне

користування власників цих об`єктів.

На момент прийняття Кіровоградським виконавчим комітетом оскаржуваного рішення, земельна ділянка по АДРЕСА_1 між співвласниками не ділилась і перебувала у їх спільному користуванні.

Відповідно до ст.42 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року), діючого на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування про приватизацію спірної земельної ділянки , «громадяни, яким жилий будинок , господарські споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільної власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільної власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою».

Виконком Кіровоградської міської Ради, не перевірив походження набуття частки в спільному домоволодінні. Не перевірив наявність встановленого порядку користування спільною земельною ділянкою в домоволодінні, який склався на той час між співвласниками домоволодіння, не витребував відомості про визначення первинних ідеальних часток. Отже Виконкомом незаконно та безпідставно передано у власність ОСОБА_7 -11/25 частки земельної ділянки, Холодію СЯ. 1/5 частку, а ОСОБА_9 Я - 9/25 частки, замість 1/4 частки, якою його мати користувалася з 1987 року , та він користується і на теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до п. г) ч.З ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органа місцевого самоврядування.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25.12.1996 року № 13 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суд повинен врахувати, що в разі, коли до вирішення спору між співвласниками будинку про порядок користування земельною ділянкою такий порядок ними не визначався, слід виходити з розміру їх часток у спільній власності на будинок на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої.

Також вважає, що рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради від 27.10.1993 року № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частини приватизації земельної ділянки по вул. АДРЕСА_1 , яке оспорюється, прийнято неповноважним органом - виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, що підтверджено у відповіді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради № 400/52-05-24 від 23.01.18 року, а тому повинно бути визнане незаконним.

Судом встановлено наступні факти.

ОСОБА_1 є власником частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Право власності в розмірі 1/4 частини домоволодіння набув у порядку спадкування в 1978-му році після смерті батька відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.1978 року і в розмірі 3/8 частини домоволодіння в 1981-му році після смерті матері. В 1987-му році Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 липня 1987 року була затверджена мирова угода між ОСОБА_5 з однієї сторони та позивачем і його сестрою ОСОБА_6 , з другої сторони. Відповідно до зазначеної Ухвали належні частки після смерті матері з 3/8 у кожного були зменшені до 1/4, тобто в результаті укладення Мирової угоди по розподілу спадщини після смерті матері, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 стало належать по 1/4 частки домоволодіння кожному.

Таким чином, з 1987 року власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 стали: ОСОБА_7 частка, ОСОБА_6 -1/4 частка і ОСОБА_1 - 1/2 частка (1/4+1/4).

ІНФОРМАЦІЯ_4 1997 ІНФОРМАЦІЯ_3 співвласник домоволодіння ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями після його смерті стали відповідачі по справі: ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 . Її син - ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року виданого державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 Шполянською А.О., зареєстрованого в реєстрі №5-69.

На підставі рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 660 від 12.10.1988 року даним Виконавчим комітетом 10.10.1989 року за № 509 ОСОБА_7 було надано дозвіл на будівництво літньої кухні розміром 3,5 х 2,5 та сараю розміром 3,5 х 2,5 в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 30.10.1990 року, затвердженого Виконавчим комітетом Кіровської районної Ради 18.01.1990 року за № 41 вказані об`єкти забудови рахуються прийнятими.

23.05.1990 року було складено новий технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_1 , у відповідності до якого ОСОБА_7 належить 11/25 частки домоволодіння, ОСОБА_10 - 1/5 частка, ОСОБА_11 -9/25 частки. Такі ж частки у праві власності на вказане нерухоме майно зазначені у технічному паспорті, виготовленому станом на 26.09.2007 року.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів від 27.10.1993 року № 911 вирішено передати безоплатно у приватну власність земельні ділянки з наступною видачею Державних актів на право приватної власності на землю громадян, перелічених у списку, що додається.

Згідно додатку до вищевказаного рішення до списку увійшли громадяни: ОСОБА_7 з частиною домоволодіння у власності - 11/25, ОСОБА_10 з частиною домоволодіння - 1/5 та ОСОБА_11 з частиною домоволодіння - 9/25.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка знаходилась не в спільному користуванні, що мало місце визначення порядку користування земельною ділянкою до приватизації, щодо відсутності згоди всіх співвласників на приватизацію земельної ділянки , що знаходилась у їх спільному користуванні, як і не доведено в суді , що позивач не знав про приватизацію в тому числі і ним частини земельної ділянки.

Допитана в судовому засіданні як свідок адвокат Данилюк Н.В. зазначила , що позивач мав у себе оригінал Державного акту на свою частку земельної ділянки, який їй сам особисто показував в 2016 році при проведенні експертизи в межах іншої цивільної справи.

Позивач стверджує , про наявність певних домовленостей щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між попередніми співвласниками , не надаючи відповідних доказів зазначеному , при тому , що обидва попередні співвласники вже померли і їх спадкоємці прийняли відповідну спадщину.

За цих обставин , суд критично оцінює письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 , який отримав у спадщину частину домоволодіння після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тобто станом на день смерті матері третя особа знала , а станом на лютий 2018 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом .

Відповідно до ст..42 Земельного Кодексу України (1990 року), в редакції на час прийняття рішення органом місцевого самоврядування про приватизацію спірної земельної ділянки , «громадяни, яким жилий будинок , господарські споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільної власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільної власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв`язку прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою».

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч.І ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до п. г) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органа місцевого самоврядування.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25.12.1996 року № 13 «Про практику застосування судами земельного

законодавства при розгляді цивільних справ», суд повинен врахувати, що в разі, коли до вирішення спору між співвласниками будинку про порядок користування земельною ділянкою такий порядок ними не визначався, слід виходити з розміру їх часток у спільній власності на будинок на час перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову або на час виникнення останньої.

Крім зазначених вище підстав незаконності Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10. 1993 року № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частини приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 (п.п.290,291,292 Додатку до рішення міськвиконкому від 27.10.1993 № 911) зазначалося, що Рішення № 911, яке оспорюється, прийнято неповноважним органом - виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, а тому повинно бути визнане незаконним.

Дані обставини теж не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки лист посадової особи міської ради не є тим доказом , що підтвердить повноваження органів міської ради та делегування певних повноважень , станом на день приватизації земельної ділянки.

Правові підстави набуття права власності на земельну ділянку до 1 січня 2002 року визначалися ЗК України 1990 року, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, що виникли, зокрема, в жовтні 1993 року.

Так, згідно із частиною третьою статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Статтями 17,18 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень. Так, відповідно до ст.. 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури, або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними ( ст. 112 ЗК 1990 року, ст. 152 ЗК 2001 року, п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2001 року №7).

Разом з тим за статтею 3 ЗК України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

За таких обставин, вимоги про визнання незаконним та скасування Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10 1993 р № 911 «Про приватизацію земельних ділянок» в частини приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 (п.п.290,291,292 Додатку до рішення міськвиконкому від.27.10.1993 №911), визнання недійсними та скасування Державного Акту № серії НОМЕР_4 № НОМЕР_5 , зареєстрованого за № 7967 18.05.1999 року, Державного Акту серії НОМЕР_1 , зареєстрованого за № 933 від 22.06.1995 року, Державного Акту серії НОМЕР_2 , зареєстрованого за № 934 від 22.06.1995 року не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою усунення будь-яких порушень його права. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника на усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своим майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи факт необґрунтованості позовних вимог суд відмовляє в задовленні позову по суті , при цьому не розглядає питання застосування наслідків пропуску строку позовної давності про яке заявлено адвокатом відповідачів в заяві ( а.с. 208).

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вирішує стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5000грн. витрат на правничу допомогу. Розрахунок суми гонорару та квитанція про отримання даної суми відповідно до договору знаходяться в матеріалах справи ( а.с. а.с. 201а , 202).

У зв`язку з відмовою в задовленні позову , суд вирішує інші судові витрати залишити по їх фактичному понесенні сторонами.

На підставі ст..16,21,393 ЦК України, ст.ст.6,17-18,30,42 ЗК України (1990)року, ст.ст.152,155 ЗК України , ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 328, ч. 2 ст. 386 ст. 392, ст.ст. ЦК України, ст. ст. 134-142,223,263, 265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН- НОМЕР_6 )до Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради ( 25022, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна 41, код ЄДРПОУ- 04055251), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_7 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_8 ) третя особа ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_9 ) про визнання протиправними та скасування рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради , визнання недійними та скасування реєстрації Державних актів відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5000грн. витрат на правничу допомогу.

Інші судові витрати залишити по їх фактичному понесенні сторонами.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда