Ухвала

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 754/15278/17

провадження № 61-9151ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року у складі судді Зотько Т. А. та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Желепи О. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року її поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр»Деснянського району м. Києва, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 53 136,60 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Проте, всупереч судовому рішенню, яке підлягало негайному виконанню у частині поновлення її на роботі, відповідачем своєчасно не вжито заходів щодо поновленню її на посаді. У подальшому відповідачем виносилися на підприємстві незаконні накази, на підставі яких у її трудову книжку вносилися записи № 18, 19, 20, 21, із порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. У зв`язку із чим її трудова книжка фактично зіпсована.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд визнати неправомірними дії КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва щодо внесення записів у трудову книжку позивача, а саме вчинення, всупереч Інструкції про порядок ведення трудових книжок, записів № 18 (частково), № 19, № 20, № 21; зобов`язати відповідача відновити їй трудову книжку без протиправно внесених вказаних записів; стягнути з відповідача на її користь 177 700,00 грн на відшкодування моральної шкоди, яка завдана порушенням встановленого законом порядку внесення відповідачем записів до трудової книжки позивача, а також стягнути понесені судові витрати у справі.

Рішенням Деснянського району м. Києва від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Зобов`язано КНП «Консультативно-діагностичного центру» Деснянського району м. Києва відновити ОСОБА_1 її трудову книжку без внесення до неї записів, визнаних недійсними. Стягнуто з КНП «Консультативно-Діагностичного центру» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року у частині зобов`язання КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва відновити ОСОБА_1 трудову книжку без внесення до неї записів, визнаних недійсними змінено. Зобов`язано КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва видати ОСОБА_1 «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї записів, визнаних недійсними. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить рішення судів попередніх інстанцій у частині визнаннянеправомірними дій КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва щодо внесення записів у трудову книжку позивача, а саме вчинення, всупереч Інструкції про порядок ведення трудових книжок, записів № 18 (частково), № 19, № 20, № 21 скасувати, у частині відшкодування моральної шкоди змінити, та ухвалити нове рішення у цій частині про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 24 червня 2019 року, але не більше десяти днів із дня отримання ухвали, а саме надання доказів сплати судового збору у розмірі 4 734,00 грн.

У червні 2019 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду від 22 травня 2019 року, надійшла заява ОСОБА_1 , у якій зазначено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» заявник звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі. Також зазначено, що заявник перебуває у скрутному матеріальному становищі та є одинокою матір`ю двох дітей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю двох дітей та перебуває у скрутному майновому становищі, Верховний Суд, керуючись положеннями частин першої та третьої статті 136 ЦПК України, вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку про наявність підстав для звільнення заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 прийнято на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва.

30 червня 2016 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на підставі наказу від 29 червня 2016 року № 155-к до трудової книжки ОСОБА_1 внесений запис під № 17 про звільнення позивача із роботи за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором, згідно з пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У подальшому, відповідачем внесено такі записи до трудової книжки:

- № 18 від 27 квітня 2017 року «Запис за № 17 недійсний. Поновлено на попередній посаді», підстава - наказ № 91 від 27 квітня 2017року»;

- № 19 від 31жовтня 2017 року «Запис за № 18 недійсний», підстава - наказ № 217 від 31 жовтня 2017 року»;

- № 20 від 31 жовтня 2017 року «Запис за № 17 недійсний, поновлено на попередній роботі», підстава - наказ № 216 від 31 жовтня 2017 року»;

- № 21 від 07 листопада 2017 року «Звільнена за прогул без поважних причин, пункт 4 статті 40 Кодексу законів про працю України», підстава - наказ № 222 від 07 листопада 2017 року.

27 квітня 2017 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва видало наказ № 91, яким ОСОБА_1 , звільнену 30 червня 2016 року із роботи згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України, поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва із 01 липня 2017 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року, зокрема визнано незаконним та скасовано наказ КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва від 29 червня 2016 року № 155-к про звільнення ОСОБА_1

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва 31 жовтня 2017 року видано наказ № 216 про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

31 жовтня 2017 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва видано наказ № 217 про втрату чинності наказу керівництва від 27 квітня 2017 року № 91, надано начальнику відділу кадрів вказівку внести відповідні зміни до записів у трудовій книжці ОСОБА_1

07 листопада 2017 року КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва видано наказ № 222 про звільнення позивача із посади лікаря-стоматолога-терапевта філії № 3 згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

04 квітня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва визнано незаконним та скасовано наказ від 07 листопада 2017 року № 222 про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-стоматолога-терапевта, поновлено на посаді лікаря-стоматолога-терапевта, стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 18 990,40 грн та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07 червня 2018 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року змінено у частині найменування відділу, куди поновлено позивача на посаду, та зменшено розмір стягнутої судом моральної шкоди до 10 000,00 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до положень статті 48 КЗпП Українитрудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до положень пунктів 2.9, 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання.

В графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Відповідно до статті 237? КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання дій неправомірними, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що відповідачем при заповненні трудової книжки позивача дотримані наведені вимоги закону та положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Встановивши, що внесенні відповідачем до трудової книжки позивача записи виконанні на підставі наказів, які визнавалися незаконними та скасовувалися судом, у зв`язку із чим, такі дії перешкоджали позивачу у пошуку нової роботи та спричинили їй душевні страждання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди відповідає обставинам справи та принципам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн не відповідає обставинам справи та є не достатнім для поновлення прав позивача, не заслуговують на увагу, оскільки вони по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Таким чином, оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження варто відмовити.

Керуючись частинами першою та третьою статті 136, пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 734,00 грн.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак С. О. Погрібний Г. І. Усик