справа № 381/3353/18 головуючий у суді І інстанції Ковалевська Л.М.
провадження № 22-ц/824/6894/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 щомісяця по 3 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2006 року з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 300 гривень щомісяця і до її повноліття. На даний час неповнолітня донька ОСОБА_3 потребує значно більше коштів на матеріальне утримання, оскільки збільшуються потреби в навчанні, оздоровленні, розвитку та іншому.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2006 року у цивільній справі № 2-652/2006 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття з дня набрання рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати в розмірі 900 гривень щомісяця. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього додаткових витрат на дитину через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову саме в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд безпідставно стягнув додаткові витрати на основі доказів, які відносяться до витрат, які вже понесені і покриваються після їх фактичної сплати, а не є щомісячними платежами. Суд не врахував, що дохід відповідача становить 3 158 грн. 91 коп. та не врахував, що на його утриманні є малолітній син. Стягнення коштів у розмірі, визначеному в рішенні суду, ставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Суд не мотивував та не надав належної оцінки твердженням відповідача, не врахував положення Сімейного кодексу України, повністю проігнорував як права відповідача, так і судову практику. Необхідність придбання ортопедичного взуття, плавання, спеціальна дієта, масаж, прийом розписних ліків є лише рекомендаціями лікаря. Консультація лікаря не є медичним заключенням щодо остаточного діагнозу. Позивач не надала жодної квитанції про сплату саме нею коштів за лікування дитини, тобто, що саме вона понесла витрати. На позивача покладено обов`язок довести наявність додаткових витрат. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Аналіз оскаржуваного рішення свідчить про те, що суд в тексті рішення виклав тільки текст позовної заяви абсолютно проігнорувавши доводи, пояснення, письмові докази, заяви відповідача. Посилання на норми статей не є обґрунтуванням судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивачем було надано суду першої інстанції достатні та належні докази на підтвердження своїх вимог щодо необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, зокрема, дані витрати пов`язані з її лікуванням.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 15 листопада 2005 року Виконкомом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 46 (а.с.9).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2006 року з стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 300 гривень щомісяця і до її повноліття, починаючи з 16 березня 2006 року (а.с.11).

У консультативних висновках НДСЛ «Охмадит» від 11 травня 2017 року, № 919 від 28 серпня 2018 року, № 1628 від 07 лютого 2019 року зазначено, що ОСОБА_3 має захворювання, що потребує придбання ортопедичного взуття, масажу, заняття в басейні, масажу для м`язів стоп, ЛФК. Дитині встановлено діагноз хронічний гастродудоеніт та рекомендовано гастритол протягом одного місяця та панкреатин протягом трьох тижнів (а.с.17, 86).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення додаткових витрат на дитину сторін, оскільки документально підтверджено витрати на медичні препарати, придбання ортопедичного взуття, відвідування басейну.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потребувала додаткових витрат на утримання, оскільки стан її здоров`я вимагав придбання ліків, ортопедичного взуття, відвідування басейну.

Діагнози ОСОБА_3 були встановлені НДСЛ «Охмадит» і позивач на підставі рекомендацій лікарів 17 травня 2017 року та 12 вересня 2018 року придбала для дитини супінатори ортопедичні на загальну суму 800 грн. (а.с.19-20). Позивач також придбала по рекомендації лікаря панкреатин та гастритом на загальну суму 368 грн. 60 коп. (а.с.87).

На підставі ст. 185 ЦПК України, з урахуванням обов`язку обох батьків брати участь в утриманні дитини, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 584 грн. 30 коп. ((800+368,6)/2).

У зв`язку з необхідністю дитині займатися плаванням ОСОБА_2 від свого імені та від імені ОСОБА_3 уклала договори про надання спортивно-оздоровчих послуг № СОЛ 11780, 11781 від 31 серпня 2018 року з ТОВ «ФІТ-СТАР» (Спортлайф), яке є комерційним товариством та діє з метою отримання прибутку. Згідно додатку № 2 до вказаного договору відвідування дитиною лазневого комплексу можливе лише у супроводі одного з батьків дитини, який є власником дорослої Клубної картки.

Тобто, укладаючи договори про надання спортивно-оздоровчих послуг позивач діяла не лише в інтересах дитини, а й у своїх власних інтересах. ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що вона не мала можливості влаштувати дитину у басейн в комунальному чи медичному закладі, в освітніх закладах, де послуги з плавання за своїм характером є медичними та є або безкоштовними або більш доступними для батьків, надаються виключно дитині, яка їх потребує і при їх наданні не обов`язковою є умова придбання послуг для матері.

Крім того, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини шляхом стягнення щомісячних платежів на невизначений термін, позивач не звернула уваги, що нею суду не надано доказів, що наявні у ОСОБА_3 захворювання є невиліковними, а відтак, що усі наявні медичні рекомендації їй будуть необхідні в майбутньому на постійній основі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав до стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки у формі щомісячних платежів на невизначений строк та витрат на відвідування позивача та ОСОБА_3 фітнесклубу «Sport Life» немає.

Позивач також вказує на те, що нею було придбано необхідний інвентар у басейн на загальну суму 854 грн.

Разом з тим, необхідність придбання товарів, перелік яких зазначений у фіскальному чеку (а.с.20, зворотна сторона), а також наявність підстав вважати, що витрати на придбання зазначених товарів відносяться до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України не підтверджені жодним наявним у справі доказом.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на те, що необхідність придбання ортопедичного взуття, плавання, спеціальна дієта, масаж, прийом розписних ліків, є лише рекомендаціями лікаря. Консультація лікаря не є медичним заключенням щодо остаточного діагнозу. Позивач не надала жодної квитанції про сплату саме нею коштів за лікування дитини, тобто, що саме вона понесла витрати.

Однак, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у консультативних висновках міститься діагноз дитини та рекомендовано препарати та ортопедичне обладнання, які необхідні для лікування дитини. Наявність у позивача фіскальних чеків є підтвердженням понесення нею додаткових витрат на дитину.

Крім того, задовольняючи позов в частині стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2, 3 ч. 1 ст. 182, ч. 2 с. 185 СК України не взяв до уваги майновий стан відповідача та наявність на його утриманні малолітньої дитини (а.с.62, 65).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції в частині стягнення щомісячних безстрокових платежів на користь позивача в якості додаткових витрат на утримання дитини не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (23,9 %), а саме у розмірі 168 грн. 44 коп. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 057 грн. 20 коп. Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на користь відповідача підлягає стягненню з держави судовий збір пропорційно до відхиленої частини позовних вимог (76,1 %) у розмірі 804 грн. 53 коп.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з держави на користь відповідача різницю між сумою, яку необхідно компенсувати за рахунок держави, та сумою, яку відповідач має сплатити в дохід держави. Така різниця становить 636 грн. 09 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 рокув частині стягнення додаткових витрат на дитину та розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 584 (п`ятсот вісімдесят чотири) гривень, 30 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 636 (шістсот тридцять шість) гривень, 09 копійок.

В іншій частині рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Судді: Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.