Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8665/17

провадження № 61-20305св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв Володимир Адольфович, Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у складі головуючого судді Дубас Т. В. та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року, у складі суддів: Мережко М. В., Матвієнко Ю. О., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В. А., Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 800000251, укладеним 08 травня 2007 року з ПАТ «Альфа-Банк», ним в іпотеку банку передано земельну ділянку площею 0, 2489 для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована по АДРЕСА_1 .

У грудні 2016 року йому стало відомо, що 26 червня 2014 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 43960385 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Матвеєва В. А. № 1437 від 23 червня 2014 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог банку за кредитним договором від 08 травня 2007 року № 800000251 у розмірі 1 033 600,16 грн, з яких: 1 006 834,08 грн - заборгованість за кредитом, 23 016,08 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 3 750 грн - плата за вчинення виконавчого напису. Натомість згідно здійсненого Незалежною Акредитованою Експертною Групою Товариства з обмеженою відповідальністю «МІГ» (далі - НАЕГ ТОВ «МІГ») розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, її розмір становить 705 164,10 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 694 765,50 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 10 398,60 грн.

Посилаючись на викладене й на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, не з`ясовано у боржника наявності заперечень щодо вчинення виконавчого напису, нотаріусу не було надано необхідний перелік документів, що підтверджують безспірність наявної заборгованості, оригінал нотаріально посвідченої угоди і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення зобов`язання, зокрема, первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредитів та здійснення його повного або часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо); розрахунок боргу наданий для вчинення виконавчого напису підготовленого працівниками банку, який є відображенням арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності суми заборгованості; крім того, нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В. А. за № 1437 від 23 червня 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог, оскільки відповідачем були надані всі необхідні документи на підтвердження безспірної заборгованості боржника і нотаріусом дотримано процедуру вчинення виконавчого напису. Позивачем не надано суду доказів того, що станом на момент вчинення виконавчого напису ним оспорювалася сума заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що виконавчий напис вчинено на підставі документів, які не свідчили про безспірність заборгованості боржника, оскільки документів первинного та вторинного бухгалтерського обліку нотаріусу надано не було. Крім того, нотаріусом взагалі не було перевірено факту наявності чи відсутності спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, не з`ясовано позиції боржника, що спростовує висновок суду про безспірність заборгованості та відсутність підстав для задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року, відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Сторони не скористалися своїм правом та не подавали до суду відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року справу № 369/8665/17 за позовом ОСОБА_1 ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В. А., Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК Українивизначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 08 травня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 800000251, згідно з яким позивач отримав кредит у розмірі 96 000 дол. США зі сплатою 12,75 % річних, із кінцевим строком повернення не пізніше 08 травня 2027 року.

У забезпечення цього договору між сторонами укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,2489 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В. А. 23 червня 2014 року вчинено виконавчий напис № 1437, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,2489 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, й належить на праві власності ОСОБА_1 , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/ неналежного виконання боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору від 08 травня 2007 року № 800000251 за період з 08 квітня 2014 року по 08 травня 2014 року, а саме заборгованість за кредитом - 1 006 834,08 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 23 016,08 грн, та сума плати, що здійснена банком за вчинення виконавчого напису - в розмірі 3 750 грн, що разом становить 1 033 600,16 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 26 червня 2014 року відкрито виконавче провадження № 43960385 щодо виконання вказаного виконавчого напису.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, заперечував безспірність заборгованості за кредитним договором № 800000251 від 08 травня 2007 року щодо погашення якої вчинено оспорюваний виконавчий напис, пославшись на розрахунок, здійснений НАЕГ ТОВ «МІГ», згідно з яким така заборгованість значно менша.

Разом з тим матеріали даної справи не містять даних щодо повідомлення позивача про наявність заборгованості за кредитним договором саме у розмірі, вказаному у виконавчому написі, та про вчинення самого виконавчого напису.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, доводів позивача належним чином не перевірив, не надав оцінки документам на підтвердження безспірності заборгованості, не перевірив факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, не перевірив дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону, обмежився лише констатацією вищезазначених вимог Закону та не навів в рішенні будь-яких доводів на підтвердження фактів їх дотримання нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В. А. 23 червня 2014 року з дотриманням статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, в силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ураховує тривалість розгляду зазначеної справи в суді, разом з тим, оскільки до повноважень Верховного Суду не належить установлення фактичних обставин справи, надання оцінки та переоцінки доказів, зазначене унеможливлює ухвалення ним нового судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та що відповідно частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК Україниє підставою для скасування оскаржуваних рішень попередніх інстанцій, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик