Дата документу 18.06.2019 Справа № 337/5789/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 3337/5789/18 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
провадження № 22-ц/807/1953/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07.04.2012 року ОСОБА_1 під розписку позичив у нього грошові кошти у розмірі 3732 долари США.

У зв`язку з тим, що у договорі позики не була вказана кінцева дата повернення боргу, 19.10.2018 року ОСОБА_2 направив на адресу відповідача Лист -вимогу, де запропоновано повернути борг до 01.11.2018 року. Через деякий час позивачем була отримана відповідь, що відповідач готовий повернути йому суму у розмірі 30600 грн., що на теперішній час не є еквівалентом наданої йому у борг суми у доларах США. Проте, навіть ця сума позивачу повернута не була.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 3732 долари США, за офіційним курсом на день платежу, що на 04 березня 2019 року дорівнює 114114,45, 45 грн.

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Орлівська сільська рада приморського району Запорізької області про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зустрічного позову, ОСОБА_1 посилався на те, що на теперішній час йому стало відомо, що ОСОБА_2 25.12.2013 року склав договір оренди землі строком на 10 років, де ОСОБА_1 зазначений як орендодавець. Зазначав, що цей договір він не укладав, і зазначений в ньому підпис зроблений не ним. Вважає даний правочин суперечить актам цивільного законодавства, оскільки не був реальним, підписаний не ним, а отже є фіктивним. Про те, що у нього не було наміру укладати договір оренди земельного паю свідчить розписка про позику коштів у ОСОБА_2 під залог його земельного паю.

Посилаючись на вищенаведене, та на те, що ці обидва позови взаємопов`язані їх спільний розгляд є доцільним, просив суд визнати недійсним договір оренди землі від 25.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області, та анулювати реєстрацію договору оренди землі площею 6,1242 га в Державному реєстрі речових прав.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним - повернуто заявнику.

Повертаючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що первісний позов щодо стягнення суми боргу за договором позики ніяким чином не пов`язаний з розглядом вимог щодо визнання договору оренди недійсним, оскільки задоволення зустрічного позову ніяк не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Також зазначено, що позов виник із приводу нерухомого майна, а отже повинен бути пред`явлений за правилом виключної підсудності, а отже відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна підлягає поверненню. Роз`яснено також, що відповідач має право щодо звернення до ОСОБА_2 з позовними вимогами в загальному порядку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що два позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки виникають із одних правовідносин - пов`язані з договором позики грошових коштів під залог земельної ділянки. Також, ОСОБА_1 зазначав, що суд безпідставно вирішив виключну підсудність розгляду його позову, не зазначивши при цьому які саме виключні підстави суд вважає таким, що його зустрічний позов має розглядатися іншим судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п.п. 1. 5, 6. 9. 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 16 травня 2019 року (а.с. 128), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 07 червня 2019 року для надання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам процесу.

Проте, на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Згідно з ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Отже, виходячи з принципів рівноправності, диспозитивності та змагальності сторін, цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Разом з тим, суд приймає зустрічний позов до спільного розгляду з первісним, якщо вони прямо взаємопов`язані між собою і спільний їх розгляд є доцільним. Взаємний зв`язок як умова для прийняття зустрічного позову має місце у випадку, якщо вимоги відповідача і позивача виникають з одних правовідносин і коли на обґрунтування тієї й іншої вимоги наводяться спільні факти.

Матеріали справи свідчать, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за своїм змістом не є такими, що взаємопов`язані між собою, та виникли з різних правовідносин. Об`єднання даних вимог в одному провадженні ускладнюватиме розгляд справи.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову заявнику.

Доводи апеляційної скарги про те що суд безпідставно визначив підсудність позовної заяви ОСОБА_1 за місцем знаходження майна, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Так, в ухвалі Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року не вирішувалося питання про підсудність позову ОСОБА_1 , а висновки суду щодо виключної підсудності носять рекомендаційним характер.

Оскільки оскаржена ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального законодавства, і доводи апеляційної скарги вищенаведених обставин не спростовують, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, ст. 274, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегіясуддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2019 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 18 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: