Справа № 570/3243/18
Номер провадження 2/570/235/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Дзюбишиної І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ПАТ «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір №738-74Е від 07.08.2008 року. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідачка не виконувала покладені на неї зобов`язання, не повертала отримані грошові кошти у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість, яка станом на 21.06.2018 року становить 2 352, 89 дол. США. Представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість; та стягнути судові витрати.

Представник позивача не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Відповідачка не з`явилась в судове засідання.

Представник відповідачки не з`явився в судове засідання. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі та без участі відповідачки. Заперечує щодо задоволення позову. Зазначає, що банк ввів суд в оману, адже раніше було постановлено судове рішення у справі між тими ж сторонами і щодо того ж предмету спору.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних матеріалів, та заслуховувати особисті пояснення сторін немає необхідності.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні, 07.08.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (далі за текстом - кредитор) та ОСОБА_1 (надалі за текстом - позичальник) укладено кредитний договір №738-74Е (далі Кредитний договір), за яким Банк надав позичальнику кредит в сумі 5 000 доларів США з кінцевим терміном погашення 06 лютого 2010 року включно, зі щомісячною сплатою 21% річних.

Згідно п.1.2. Кредитного договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби. Пунктом 1.1. Кредитного договору встановлено, за користування Кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі 21 % річних.

Відповідно до Кредитного договору, позичальник зобов`язався використати Кредит на цілі, передбачені цим Договором, сплатити банку відсотки за користування Кредитом і комісії у розмірі та порядку, передбачених цим Договором, та повернути банку суму Кредиту в порядку і строки, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, відсотки за користування Кредитом нараховуються у валюті Кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі, за методом «факт/360», де «факт» - це фактична кількість днів у періоді, за який відбувається нарахування процентів, а «360» - умовна кількість днів у році.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, позичальник зобов`язаний щомісячно, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також, в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі сплачувати відсотки за користування Кредитом у розмірах і порядку передбачених цим договором.

Відповідно до Кредитного договору, позичальник зобов`язаний у випадку прострочення повернення Кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом, повернути банку основну суму кредиту з урахуванням індексу інфляції, який мав місце у період прострочення та 21 % відсотків річних, також сплатити прострочені відсотки та пеню за прострочку повернення кредиту та сплатити відсотки у розмірах та порядку, передбаченому цим договором.

ПАТ «УКРСОЦБАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором №738-74Е від 07.08.2008 року, з усіма змінами та доповненнями, що складають невід`ємну частину цього Договору, виконало у повному обсязі.

Але, як зазначав представник позивача, відповідачка ухилялась від взятих на себе зобов`язань.

Саме тому позивач звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Проте суд вважає, що заявлений позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.04.2012 у цивільній справі №2-265/11 позов Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК»,від імені якого діяла Львівська обласна філія АКБ «УКРСОЦБАНК»в особі начальника Рівненського відділення до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1 ) на користь на користь АКБ «УКРСОЦБАНК» 40 076 (сорок тисяч сімдесят шість) грн. 34 коп. заборгованість за кредитним договором № 738-74Е від 07.08.2008 року.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою усталену судову практику в цивільних справах цієї категорії фактично було змінено та розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із першим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для дострокового стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором.

У кредитора (стягувана) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.04.2012 року у справі №2-265/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 738-74Е від 07.08.2008 року у повному обсязі.

Так, на даний час, якщо кредитор звертається з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після того, як в минулому рішенням суду вже було стягнуто всю суму кредитної заборгованості - то такий (новий) позов є безпідставним, оскільки таким рішенням суду вже було остаточно визначено суму кредитної заборгованості.

У такому випадку примусове стягнення боргу повинно відбуватися вже не на умовах кредитного договору, а в межах та рамках виконавчого провадження та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У кредитора (стягувана) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

А позивач не звернувся до суду з позовом щодо отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За неведеного відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

Представник відповідачки у письмових поясненнях просив залишити позов без розгляду.

Проте суд не вбачає підстав для прийняття такого рішення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

За наведеного суд дійшов висновку про недоцільність у даному випадку ухвалення рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а вважає за правильне постановити рішення у справі з приводу заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ПАТ «УКРСОЦБАНК»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ПАТ «УКРСОЦБАНК» (9, вул. Ковпака, 29, м. Київ)

Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_1 )

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 07.06.2019 року