Провадження № 2/582/156/19
Справа № 582/459/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2019 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - Жмурченка В.Д.,

за участю секретаря - Коваль В.В.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в смт. Недригайлів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання заповіту дійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом та просить суд винести рішення, яким визнати дійсним заповіт, складений 12 березня 2018 року ОСОБА_5 , в обласному комунальному закладі «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря Олещенко В.О., зареєстрований в реєстрі за №1.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не прибули, але представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав повністю з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також в підготовче судове засідання не з`явилися, але кожний окремо подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв`язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази.

Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідност. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, відповідно до ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а також особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні вимоги до форми заповіту на час складання заповіту ОСОБА_5 регулювались ст. 1247 ЦК України ( в редакції станом на 20.03.2018 року). Згідно неї заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 1251 ЦК України заповіти, посвідчені посадовими, службовими особами, визначеними у частинах першій шостій цієї статті, прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами.

Положення ст. 1248 ЦК України передбачали, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Порядок посвідчення заповітів станом на дату складання заповіту ОСОБА_5 визначався Порядком посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2006 р. №940

З прийняттям Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з ратифікацією Конвенції про запровадження системи реєстрації заповітів від 21.09.2010 року статтю 1247 ЦК України було доповнено частиною четвертою такого змісту: 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N 491 затверджено Порядок державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі. Згідно п. 12 вказаного Порядку заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України Про нотаріат, до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру, підлягають безоплатній державній реєстрації в такому реєстрі шляхом подання зазначеними посадовими та службовими особами, установами Реєстраторові заяв про реєстрацію архівних заповітів, форми та вимоги до заповнення яких встановлює ОСОБА_8 .

На виконання положення ч. 4 ст. 1247 ЦК Українинаказом Міністерства юстиції України № 1810/5 від 07.07.2011 року, затверджено положення Про спадковий реєстр, яке встановлює порядок ведення й користування Спадковим реєстром, внесення до нього відомостей про заповіти та спадкові договори, посвідчені в Україні, а за бажанням заповідача - посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) і зареєстровані в іноземних державах згідно з Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, про заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину, а також надання інформації з нього.

Пунктом 1.7 вказаного Положення передбачено, що відомості про заповіти, у тому числі посвідчені посадовими та службовими особами, зазначеними в статтях 1251 та 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 та частині першійстатті 40 Закону України Пронотаріат», спадкові договори та внесення змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину підлягають обовязковому внесенню до Спадкового реєстру.

Як вбачається із матеріалів справи заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за №1 (а.с.11).

Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Заповіт є правочином. Тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст. 215 - 236 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, чинність заповіту пов`язується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення. Наведені вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми під час складання заповіту ОСОБА_5 були дотримані. Заповіт складався в присутності двох свідків.

Щодо виконання посвідчувального напису слід зазначити, що порядок посвідчення правочинів - це система послідовних дій посадових чи службових осіб, урегульованих нормами законодавства України, направлених на захист прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб, з метою надання цим правочинам юридичної вірогідності.

Таким чином, посвідченню заповіту передують певні дії вищевказаних осіб щодо складення заповіту, перевірки правоздатності та дієздатності осіб, що його укладають, їхнього дійсного волевиявлення тощо.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Такк як заповіт був складений з вільного волевиявлення заповідача, свою волю він висловив у присутності двох свідків, дієздатність ОСОБА_5 була встановлена в.о. головного лікаря закладу охорони здоров`я та враховуючи вищевикладене, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту дійсним.

Позивач вимоги про стягнення з відповідачів суми сплаченого нею судового збору не пред`являла.

Керуючись ст.ст. 12, 206, 247, 259, 263 -265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII), ст.ст. 110, 112 , 113, 114, 115 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання заповіту дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним заповіт, складений 12 березня 2018 року ОСОБА_5 , в обласному комунальному закладі «Сумський обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений тимчасово виконуючим обов`язки головного лікаря Олещенко В.О., зареєстрований в реєстрі за №1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України від 15.12.2017, до Сумського апеляційного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко