РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/844/19

Провадження № 22-ц/4815/741/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

учасники справи:

заявник, боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк",

заінтересована особа - Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2019 року у складі судді Гнатущенко Ю.В., постановлену в м. Рівне, об 09 год. 30 хв., повний текст якої складено 03.04.2019 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2019 року заяву представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Таборовця Андрія Петровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задоволено. Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2012 року у справі № 1716/5338/2012.

Ухвала суду першої інстанції мотивована передбаченим ч.5 ст.441 ЦПК України правом суду скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника та обґрунтована тим, що виконавчий лист повернутий стягувачу і його примусове виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не здійснюється, у зв`язку з чим підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України відпали.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, Рівненський РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що оскільки ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2012 року у справі № 1716/5338/2012 було встановлено, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього боргу на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 161167,17 грн., і вказана ухвала набрала законної сили, а в ході розгляду справи № 570/844/19 беруть участь ті самі особи, то дана обставина не повинна доводитися у ході розгляду справи № 570/844/19. Також суд помилково застосовує ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки дана норма встановлює наслідки тільки у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа суду. Закінчення виконавчого провадження відбувається у випадках визначених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент розгляду судом заяви про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, виконавчий лист Рівненського районного суду Рівненської області від 18.10.2010 № 2-1238/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості у розмірі 161167,17 грн. на виконанні у відділі не перебуває. Вважає скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_1 незаконним. Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Таборовець А.П. вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

21 червня 2019 року надійшло клопотання представника Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області Пюро В.Д. про розгляд справи у його відсутності, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Рівненського районного відділу юстиції у Рівненській області перебував виконавчий лист № 2-1238/09, виданий Рівненським районним судом Рівненської області 18.10.2010 р про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу в сумі 161 167,17 грн.

Постановою державного виконавця Рівненського районного відділу юстиції у Рівненській області від 11.05.2016 року виконавчий документ ВП № №28499556 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Постановою державного виконавця Рівненського районного відділу юстиції у Рівненській області від 04.10.2016 р. поновлено вчинення виконавчих дій та повторно відкрито виконавче провадження №52499730 згідно заяви стягувача від 27.09.2016 р. та приєднано до зведеного ВП №52508332 (а.с.48).

31.10.2017 р. постановою державного виконавця було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 49 зв.).

Скасовуючи тимчасове обмеження виїзду ОСОБА_1 за межі України, місцевий суд виходив з того, що будь-які обмежувальні заходи можуть вживатися державним виконавцем виключно у межах виконавчого провадження по конкретному виконавчому документу, який перебуває у нього на примусовому виконанні, а у випадку закінчення цього провадження, чинність таких заходів припиняється. Виконавець не наділений правами вживати обмежувальних чи забезпечувальних заходів у виконавчих провадженнях, які не перебувають у нього на виконанні.

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком місцевого суду в повній мірі.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, положення ст. 441 ЦПК України передбачають, що така ознака, як ухилення боржника від виконання рішення є обов`язковою для вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ст. 12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 , знаючи про наявність у нього заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» та відкрите виконавче провадження про примусове стягнення цього боргу з 2012 року не вжив жодних дій щодо погашення заборгованості. Таку поведінку боржника апеляційний суд розцінює як ухилення від виконання зобов`язань, яке, в свою чергу, тягне за собою застосування забезпечувального заходу - тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, помилково послався на положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Зазначена норма встановлює наслідки лише у разі закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу суду, тоді як в даному випадку має місце повернення виконавчого документа стягувану - і такі процесуальні дії державного виконавця не є тотожними за своєю правовою суттю.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 03 квітня 2019 року скасувати.

У задоволенні заяви представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Таборовця Андрія Петровича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В. підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.