КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/8005/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - П`ятничук І.В.

Унікальний №759/3706/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Ратнікової В.М.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; збільшити розмір аліментів, визначений рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року - стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову посилалась на те, що починаючи з 16 червня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась спільна донька - ОСОБА_4 .

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, до 29 січня 2016 року.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач зазначила, що відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, та не бачив її з трьохмісячного віку, не вітає дитину з святами, жодним чином не цікавиться її життям, дитина відвідує дитячий садок, готується вступати до школи, займається хореографією, англійською мовою, відповідач хоч за професією і є моряком, ходив в рейси, отримував значні кошти, однак аліменти сплачує в розмірі який є не достатнім для утримання дитини, тому позивач вимушена була звернутись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідач з 2013 року не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, позивач звернулась з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року позов задоволено частково, позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року - стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання вказаним рішенням законної сили; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 704,80 грн. сплаченого судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав та витрати на правову допомогу в розмірі 10 600,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за позовом про збільшення розміру аліментів в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 02 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що в супереч положенням ст. 141 СК України позивачем не було надано доказів спроможності нести аналогічні витрати, у визначеному судом для відповідача розмірі.

Додані до позовної заяви товарні чеки, свідчать про придбання більшості товарів не призначених для потреб дитини, в тому числі покупка телевізора Samsung, після перерахунку апелянтом аліментів, а тому не можуть бути належними і допустимими доказами понесених нею витрат на утримання спільної дитини.

В супереч встановленим обставинам, зокрема щодо розміру заробітної плати апелянта, яка становить 5 000,00 грн., суд першої інстанції не врахував фактичне погіршення матеріального становища та неможливість сплати аліментів у збільшеному розмірі, задовольнив позов.

Протягом останніх років в нього погіршився стан здоров`я, діагностовано гіпертонічну хворобу, яка супроводжується високим тиском, а також проблеми з серцем. В січні 2019 року апелянту була проведена хірургічна операція щодо видалення пухлини, та на даний час продовжує лікування та реабілітацію. А також має проблеми з хребцевим відділом, через протрузію диску та грижу.

З моменту ухвалення Малиновським районним судом м. Одеси рішення про стягнення аліментів, змінився також і сімейний стан апелянта, який одружився, а тому несе витрати по утриманню своєї сім`ї.

Також на його утриманні перебувають його батьки, зокрема, його батько є пенсіонером та інвалідом ІІ групи.

Наголошував, що під час розгляду справи позивачем не було доведено належними і допустимими доказами обставин для збільшення розміру аліментів.

Єдиним доказом на підставі якого суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність позбавлення апелянта батьківських прав відносно його доньки, вказаний висновок Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на особу, яка не виконує батьківські обов`язки. Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів неправомірності поведінки апелянта, затримки по сплаті аліментів або негативній характеристиці особи.

Окремо наголошував, що присуджений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є занадто завищеним, необґрунтованим та порушує принцип співмірності, оскільки така ціна за адвокатські послуги є неадекватною у співвідношенні зі складністю справи та витраченим адвокатом часом. Такий розмір витрат на правову допомогу, враховуючи майновий та фізичний стан апелянта, є надмірним тягарем та не відповідає критерію реальності.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове про відмов у позові.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті. В останнє судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення з поважних причини не заявляли.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням того, що розгляд справи проводиться в режимі відеоконференції, в якій приймає участь два суди в різних регіонах країни, де додатково були задіяні спеціалісти для надання допомоги у проведенні відеоконференції, колегія суддів на місті ухвалила розглядати справу у відсутності інших учасників процесу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 761.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується актовим записом №1353 від 12 лютого 2013 року Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Поділено спільне майно подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги, в частині збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб життя відповідача, який є працездатним, має освіту, задовільний стан здоров`я спростовують його посилання на незадовільний стан здоров`я, наявність на утриманні батьків та інші обставини зазначені відповідачем.

Щодо позбавлення батьківських прав суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині з урахуванням висновку Святошинської в м. Києві районної державної адміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів не погоджується повністю з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2012 року по 13 червня 2014 року.

Від даного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку доходу щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Поділене спільне майно.

Згідно з висновком Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №107-40/4735 від 06 липня 2018 року, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Зазначена позиція повністю співпадає із судовою практикою Верховного Суду у справі № 331/5427/17 від 24 квітня 2019 року.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами під час шлюбу виникли неприязні стосунки. Відповідач позбавлений можливості бачити дитину, оскільки позивач переїхала в інше місто.

Зазначене підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які вказували на те, що з березня 2013 року, через 2 місяці після народження дитини, мати позивача забрала доньку проживати до себе в с. Копенкувате Новоархангельського району Кіроворадської області, де позивач і проживала з донькою до того як дитині виповнилось три роки с того часу вони переїхали до м. Києва.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На думку колегії суддів Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація не зазначила конкретних причин необхідності позбавлення відповідача батьківських прав та не зазначила з якою метою та на підставі яких документів прийняло рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів вважає, що позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків (одного з них).

Наявність вини батьків належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини)

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перерахована в ст. 164 СК, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Судом першої інстанції конкретних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не встановлено, також не встановлено винної поведінки відповідача.

Існування між батьками певної напруженості у відношеннях не надає їм можливості самостійно визначитись з участю у вихованні дитини батька.

Допитаних у судовому засіданні свідків колегія суддів вважає, зацікавленими особами оскільки вони є близькими родичами позивача, а тому мають суб`єктивний погляд на виниклу проблему.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що у задоволенні позову щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав належить відмовити.

Відносно позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів колегія суддів прийшла до наступного.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції при вирішенні питання щодо збільшення розміру аліментів повинно було бути враховано, зміни матеріального та сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я.

Відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 14 вересня 2018 року вбачається що з 2013 року по 2017 рік відповідач здійснював перетинання державного кордону здійснюючи поїздки до Алмати, Шереметьєво, Амстердаму, Анталії, Тегерану, Стамбулу. За 2018 рік доказів того, що відповідач працює моряком та постійно ходить в рейси суду не надано.

Суд першої інстанції встановив, що згідно довідки ФОП ОСОБА_7 відповідач з 09 липня 2018 року працює на посаді механіка-налагоджувальника з посадовим окладом 5 000,00 грн. Тобто в наявності є постійний дохід. Заборгованості по аліментам у відповідача не має.

За змістом ч. 3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно з рекомендаціями п.п. 3, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Але суд першої інстанції не врахував того, що матеріальний стан відповідача не покращився, не врахував сімейний стан відповідача, наявність на утриманні дружини та непрацездатного батька.

Доводи суду першої інстанції відносно, того, що розмір аліментів які сплачує відповідач не достатній в повному обсязі для забезпечення умов повноцінного розвитку дитини, колегія суддів вважає, помилковим, оскільки у забезпеченні умов повноцінного розвитку дитини повинні приймати участь обидва батька.

У разі виникнення додаткових витрат які встановлені законом, позивач має реалізувати своє право у спосіб встановлений законом.

Висновок суду щодо стягнення аліментів у сумі яка становить суму заробітну плату відповідача є необґрунтованим.

Колегією суддів не встановлено обставин які надають можливість збільшити розмір аліментів.

При наявності будь-яких інших доходів у відповідача позивач не позбавлена можливості на отримання 1/3 частини з цих доходів.

Щодо витрат на правову допомогу, то враховуючи, що у задоволені позову колегія суддів відмовляє, то зазначені витрати покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасуванні рішення суду першої інстанції з постановленням нового про відмову у позові.

Колегія суддів вважає, що судові витрати понесені позивачем так як і витрати на правову допомогу, у зв`язку з відмовою їй в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 червня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова