АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/937/19Головуючий у 1-й інстанції Дудніченко В.М. Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
Категорія: на ухвалу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.

судді Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.

секретар Чуйко А.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.05.2019 про забезпечення позову (повний текст складено 10.05.2019, суддя в суді першої інстанції Дудніченко В.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма Яблунівська», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Лисянська РДА в особі Державного реєстратора Озюменко Олександри Вікторівни, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації прав, :

в с т а н о в и в :

Предметом судового розгляду в даній справі є позовні вимоги про визнання недійсним договору оренди землі та скасування державної реєстрації прав за цим договором, укладеного між позивачем та ПП «Агрофірма Яблунівська» 01.12.2016.

Заявою від 02.05.2019 позивач просила забезпечити позов у справі шляхом заборони відповідачу ПП «Агрофірма Яблунівська» використовувати земельну ділянку, площею 3,10 га, що належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та знаходиться в адміністративних межах Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області, для вирощування сільськогосподарських культур.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.05.2019 вказану заяву позивача задоволено частково та забезпечено позов у справі шляхом заборони ПП «Агрофірма Яблунівська», , вчиняти дії, направлені на використання земельної ділянки та вирощування сільськогосподарських культур, площею 3,10 га, з кадастровим № НОМЕР_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , і знаходиться в адміністративних межах Вотилівської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Суд вказав, що наявні обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову в цій справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, відповідачем подано 15.05.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неповне з`ясування обставин у справі, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування вказано на те, що застосовані судом заходи забезпечення позову тотожні вирішенню спору у справі по суті. У заяві про забезпечення позову не вказано у якій справі вона подається та не зрозуміло чому вона розглядається Звенигородським районним судом у той час як земельна ділянка знаходиться в Лисянському районі. Вимоги заяви позивача є необґрунтованими. Суд протиправно розглянув заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, п.3 ч.1 ст.260 ЦПК України встановлено, що в ухвалі, яка викладається окремим документом, повинні бути вказані мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Частиною 7 статті 153 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

У даному випадку в оскарженій ухвалі суду не вказано з яких мотивів виходив суд, задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, а саме не вказано наявність яких саме підстав свідчить про необхідність застосування процесуальних заходів, передбачених ч.1 ст.150 ЦПК України.

Отже з урахуванням вимог ст. 376 ЦПК України така ухвала має бути скасована у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість застосування заходів забезпечення позову в цій справі, апеляційний суд враховує наступне.

Питання про застосування заходів забезпечення позову регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Так відповідно до положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову. Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Апеляційний суд враховує, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Слід врахувати, що згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд вважає, що у даній справі заявником не доведено належними та допустимими доказами, що рішення суду про задоволення її позовних вимог може бути не виконано (або його виконання буде суттєво ускладнено) у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які вона просить, - заборони відповідачу ПП «Агрофірма Яблунівська» використовувати земельну ділянку.

Посилання на наявність підстав для висновків про неможливість виконання рішення суду в цій справі заява позивача про забезпечення позову не містить.

Також слід взяти до уваги, що основним видом діяльності відповідача є здійснення вирощування сільськогосподарських культур, отже застосування зазначених заходів забезпечення позову перешкодить здійсненню підприємством-відповідачем його законної підприємницької діяльності, що є неприпустимим.

Так як у справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду про визнання договору оренди землі недійсним, апеляційний суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.05.2019 про забезпечення позову у даній справі слід скасувати у зв`язку з порушенням норм процесуального права - ч.7 ст.153, п.3 ч.1 ст.260, ст.263 ЦПК України, та прийняти постанову про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.05.2019 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агрофірма Яблунівська», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Лисянська РДА в особі Державного реєстратора Озюменко Олександри Вікторівни, про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації прав - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній справі - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 12.06.2019.

Суддя-доповідач

Судді