Житомирський апеляційний суд
Категорія 54 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/12264/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області, правонаступником якого є Управління поліції охорони в Житомирській області, про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Житомирській області,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 15 березня 2019 року суддею Чішман Л.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 26 березня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням заяв про доповнення позовних вимог від 09.12.2016, від 28.12.2016, від 03.05.2017 (а.с. 202-207, 219-221, 247-249 т. 1), посилаючись на незаконне звільнення з роботи, просив: поновити йому пропущений строк для звернення до суду з вказаним позовом; визнати незаконним та скасувати наказ управління Державної служби охорони при УМВС в Житомирській області № 113 о/с від 24 листопада 2014 року в частині його звільнення з роботи; поновити його на попередній роботі - охоронником дільниці цивільної охорони управління поліції охорони в Житомирській області; стягнути з управління поліції охорони в Житомирській області (далі - Управління поліції) 1700 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.11.2014 по 03.05.2017, включно в сумі 24903,40 грн.; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Управління поліції охорони в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 113 о/с від 24.11.2014. Зобов`язано Управління поліції охорони в Житомирській області скасувати наказ Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 113 о/с від 24.11.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника дільниці цивільної охорони Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області та зобов`язано винести наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 шляхом переведення до Управління поліції охорони в Житомирській області на рівнозначну посаду, з урахуванням його фаху. Стягнуто з Управління поліції охорони в Житомирській області на користь ОСОБА_1 95483,28 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн моральної шкоди. Рішення суду в частині скасування наказу та зобов`язання винести наказ про прийняття на роботу шляхом переведення та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Управління поліції охорони в Житомирській області (далі- Управління), посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На його думку, суд не врахував, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було порушення ним трудової дисципліни, яке виразилось у порушенні функціональних обов`язків у кафе «Кварц» та гуртожитку ЖДТУ. До наказу від 10.04.2014 увійшли ці два порушення трудової дисципліни та останнього було повідомлено про оголошення йому догани і прийнято рішення щодо вирішення питання про його звільнення. Звільнення ОСОБА_1 наказом від 24.11.2014 здійснено з додержанням вимог трудового законодавства, тому підстави для задоволення позову були відсутні. Крім того зазначив, що управління не є правонаступником жодної іншої юридичної особи.

У відзиві ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник Управління апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 - не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення представника управління, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

За змістом п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 23 Постанови за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.11.2012 прийнято на роботу охоронником 1 розряду окремого загону «Варта» Управління Державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області (а.с. 172 т.1).

Наказом Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 113 о/с від 24.11.2014 позивач був звільнений з посади охоронника дільниці цивільної охорони на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин). Підставою звільнення у наказі зазначено: матеріали службової перевірки на 10-ти аркушах та згода профспілкового комітету (а.с. 5 т.1).

Звільненню передували наступні події. Зокрема, за наказом Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 2811 від 05.11.2014 проводилось службове розслідування за фактом порушення ОСОБА_1 вимог нормативних документів, функціональних обов`язків під час несення служби у гуртожитку №2 ЖДТУ (допущено сторонню особу). За наслідками цього службового розслідування наказом № 2850 від 06.11.2014 ОСОБА_1 за порушення вимог п. 12.21 та 12.25 наказу МВС України від 25.11.2003 № 1430 «Про організацію службової діяльності цивільної охороги Державної служби охорони при МВС України», функціональних обов`язків, керуючись статтею 147 КЗпП України охороннику дільниці цивільної охорони УДСО при УМВС України в Житомирській області ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 62, 63 т.1). Проте, у подальшому, наказ про оголошення догани № 2850 від 06.11.2014 визнано незаконним та скасовано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2017 (а.с. 56-58 т.2).

Крім того, наказом Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 2736 від 28.10.2014 проводилось службове розслідування за скаргою директора кафе «Кварц» Таскевич Н.Л. щодо неналежного виконання охоронником ОСОБА_1 вимог розважального закладу в частині забезпечення громадського порядку (а.с. 61 т.1), а за наказом №2871 від 07.11.2014 - службове розслідування за зверненням Житомирського державного технологічного університету щодо порушення своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 (конфліктні ситуації з мешканцями гуртожитку) (а.с. 64 т. 1). За наслідками цих службових розслідувань наказом № 2879 від 10.11.2014 за неналежне виконання функціональних щодо припинення правопорушення під час охорони громадського порядку в кафе «Кварц», що призвело до скарг працівників вказаного закладу ОСОБА_1 оголошено догану а також за неналежне виконання функціональних обов`язків під час чергування в гуртожитку Житомирського державного технологічного університету, з урахуванням раніше застосованих заходів дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийнято рішення про підготовку подання на розгляд об`єднаного комітету профспілки щодо надання згоди на звільнення з посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 65 т. 1).

У подальшому, ОСОБА_1 оскаржив наказ № 2879 від 10.11.2014, проте постановою Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 у задоволенні його позову про визнання незаконним та скасування цього наказу про накладення дисциплінарного стягнення відмовлено з інших підстав (а.с. 60-62 т. 2). Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем були порушені функціональні обов`язки під час охорони громадського порядку в кафе «Кварц» м.Житомира та гуртожитку № 2 Житомирського державного технологічного університету, останній неналежним чином виконував покладені на нього трудові обов`язки, а тому оспорюваний наказ про застосування до позивача заходів дисциплінарного характеру є законним та обґрунтованим. Також суд визнав помилковими посилання позивача на порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, надані сторонами докази та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності роботодавцем були порушені вимоги КЗпП України, а саме в наказі №113 о/с від 24.11.2014 чітко не зазначено конкретного правопорушення, за яке накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, не зазначено із яких правопорушень складалась система, не відібрано письмових пояснень порушника трудової дисципліни, а тому обґрунтовано визнав незаконним та скасував наказ Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області №113 о/с від 24.11.2014.

Крім того, у відповідності до п. 23 Постанови ОСОБА_1 міг бути звільнений за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення, тобто вчинений після 10.11.2014, коли йому наказом № 2879 від 10.11.2014 оголошено догану за порушення трудової дисципліни в кафе «Кварц». Проте проступок, який мав місце у студентському гуртожитку ЖДТУ, на який представник відповідача посилається як підставу для звільнення, стався до застосування дисциплінарного стягнення, а саме 27.10.2014, що підтверджується висновком по матеріалам службового розслідування від 10.11.2014. Зазначені обставини виключають притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 74-77 т. 1).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_1 наказом від 24.11.2014 здійснено з додержанням вимог трудового законодавства, є безпідставними.

Також є правильним висновок суду про відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 1000 грн. Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та здійснений із врахуванням характеру моральних страждань позивача, принципів розумності, справедливості та пропорційності, ст. ст. 23, 1167 ЦК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4.

Крім того, за змістом ст. 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 49-3 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Як вбачається із матеріалів справи, 27.02.2019 здійснено запис про припинення Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області. Таке припинення відбулося у зв`язку із ліквідацією відповідно до наказу МВС України від 07.11.2015 №1399 «Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при УМВС».

Отже, враховуючи положення ст. 240-1 КЗпП України та ліквідацію Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області, рішення суду у частині зобов`язання Управління скасувати наказ Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області № 113 о/с від 24.11.2014 щодо звільнення ОСОБА_1 та зобов`язання винести наказ про прийняття його на роботу шляхом переведення до Управління поліції охорони в Житомирській області на рівнозначну посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2014 по 15.03.2019 не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову позивачу у поновленні на роботі на посаді охоронника дільниці цивільної охорони Управління поліції охорони в Житомирській області, визнання його звільненим з Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області з 27.02.2019 за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією даної установи та стягнення з Управління поліції охорони в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2014 по 27.02.2019 в сумі 94511,44 грн (60,74 грн. середньоденний заробіток х1556 днів).

Посилання представника Управління про те, що вказана юридична особа не є правонаступником Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області спростовуються змістом п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 №834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».

З Управління в дохід держави підлягає стягненню 2047,51 грн. судового збору, враховуючи, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та як учасник бойових дій звільнений від його сплати при поданні позову до суду.

Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, Управлінню підлягають компенсації судові витрати за її подання до суду в сумі 826,80 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 березня 2019 року у частині задоволених позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області №113 о/с від 24.11.2014 та відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 1000 грн залишити без змін.

У решті рішення суду скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні на роботі на посаді охоронника дільниці цивільної охорони Управління поліції охорони в Житомирській області.

Визнати ОСОБА_1 звільненим з Управління державної служби охорони при УМВС України в Житомирській області з 27.02.2019 за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією даної установи.

Стягнути з Управління поліції охорони в Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 94511,44 грн.

Стягнути з Управління поліції охорони в Житомирській області в дохід держави 2047,51 грн судового збору.

Компенсувати Управлінню поліції охорони в Житомирській області судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 826,80 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 01 липня 2019 року.