ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5420/19 Справа № 199/766/19 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на частину земельної ділянки та частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . 28 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Четвертої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач вказує, що строки для прийняття спадщини вона пропустила з поважної причини, оскільки була призначена опікуном над своїм рідним дядьком, який проживає разом з нею по АДРЕСА_2 , весь час доглядає за ним та не змогла його покинути навіть на годину.

Зважаючи на викладене вище, позивач просила суд визначити їй додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлого батька, ОСОБА_4 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019року позовні вимоги задоволено. Визначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк - два місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , який рахувати з дня набрання рішення суду законної сили.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на частину земельної ділянки та частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Четвертої ДДНК 28.08.2018 року, проте постановою державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Суд встановив, що в шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 позивач не звернувся, оскільки є опікуном над недієздатним рідним дядьком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з позивачем по АДРЕСА_2 , не розуміє значення своїх дій та потребує постійного догляду.

Виходячи з того, що строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 пропущено позивачем з поважних причин, суд першої інстанції, у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, дійшов до висновку про можливість визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, а саме: 2 місяці з дня набрання рішення суду законної сили.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали їй вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини. Крім того, апелянт вказує на те, що позивач є абсолютно здоровою особою, веде активний образ життя, а тому твердження позивача щодо того, що протягом 1 року 9 місяців не виходила з квартири, є неправдивими.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з наступних підстав.

Відповідно до змісту статей 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи аргументи та доводи позивача, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів звертає увагу на такі обставини: відповідно до ухвали Васильківського районного суду від 29.01.2015 року по справі № 172/52/15-ц, ОСОБА_2 є опікуном над дієздатним рідним дядьком, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 і який потребує постійного догляду та опіки; чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_6 постійно зайнятий на роботі, у зв`язку з чим не міг залишитися з ОСОБА_5 та надати час ОСОБА_2 для вирішення питання щодо оформлення спадщини; позивач є матір`ю малолітньої дитини, що також унеможливило її виїзд до м. Дніпро.

Враховуючи вищезазначене, колегія дійшла висновку, що саме ці вказані обставини стали перешкодою для своєчасного звернення до нотаріуса, а тому є всі наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова