РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 року Першотравневий районний суд Донецької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі: Орчелота І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану території України та територію Російської Федерції без згоди та супроводу батька. Позовна заява вмотивована тим, що від цивільного шлюбу з ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких в свідоцтвах про народження дітей зазначено відповідача - ОСОБА_2 . З 2014 року через початок АТО на території Донецької області,а саме м.Донецька вона залишила своє місто та переїхала до м. Маріуполя разом з дітьми. Вони з відповідачем проживають окремо, діти перебувають на її повному утриманні, відповідач ніякої участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з прийняттям Тимчасового порядку контролю за переміщення осіб, транспортних засобів та вантажів(товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей стало неможливо без дозволу на виїзд дитини з зони АТО,а також потрапити до зони АТО,де знаходиться її житло у м.Донецьку та проживає її матір та бабуся її дітей - ОСОБА_5 ,яка є похилого віку та часто хворіє. Але у зв`язку тим,що з нею проживають неповнолітні діти,вона не має можливості не тільки доглядати,але і відвідувати свою мати. Крім того,влітку вона збирається їхати з дітьми до рідних,які проживають на території Російської Федерації в м.Санкт-Петербург, де проживає дядько(брат матері) і який неодноразово запрошував в гості разом з дітьми. Однак, де проживає батько дітей на теперішній час їй невідомо,а також де знаходиться, через це вона не має можливості отримати дозволу відповідача на виїзд/в`їзд на територію АТО та РФ,вона та її діти позбавлені права на підтримання родинних відносин з рідними. Раніше вона була вимушена звертатися до суду з аналогічними позовами за останнім відомим місцем знаходження відповідача. Просила надати дозвіл ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дозвіл на в`їзд та виїзд на непідконтрольну Україні територію, а саме Донецьк через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на період з 31 травня по 01 жовтня 2019 року включно. Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула,надавши заяву про розгляд справи у її відсутність,позов підтримує та просить задовольнити( а.с.21). Представник позивача ОСОБА_7 адвокат Бірюкова І.А. позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити,пославшись на ті підставі,які викладені в позовній заяві. Пояснила суду,що ОСОБА_4 ,донька сторін, фактично проживає з 2014 року у м. Донецьку і вільно у супроводі матері може перетинати через лінію зіткнення у межах Донецької області,а саме у м. Маріуполь і при цьому ніякий дозвіл не потрібен. Не заперечує про те,що разом з дитиною в м. Маріуполі не проживає і довідку про взяття на облік особи,переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на дитину взагалі не оформляла. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та показав суду що позивач вводить суд в оману. Позивач разом з дітьми з 2014 року постійно проживає у м. Донецьку і вільно може перетинати як лінію зіткнення у межах Донецької області,а саме приїжджати до м. Маріуполя, так і перетинати територію РФ і ніякого родича з боку колишньої цивільної дружини в м. Пітері він не знає. Зазначав, що ОСОБА_1 взагалі до нього не зверталася з приводу надання дозволу на в`їзд та виїзд доньки,а також з приводу надання нотаріально посвідченого документа на дитину. Позивач порушує його права на участь у вихованні дитини та спілкування з нею. Представник відповідача ОСОБА_8 , який діє за довіреністю, в судовому засіданні доводи свого довірителя підтримав,проти позову заперечував, мотивуючи тим,що зазначене суперечить інтересам дитини,у зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити. 3 особа служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у відсутність їх представника,не вважає за доцільне надання такого дозволу,однак рішення суду по справі залишає на розсуд суду, врахувавши права та інтереси малолітньої дитини. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали суд прийшов до наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила), передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Надання такого дозволу на постійне проживання малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суперечить чинному законодавству, що визначає рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання дитини, що може призвести до фактичного позбавлення батька дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею. Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 222ог від 14 квітня 2017 року в`їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон, спір вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька не позбавленого батьківських прав надається кожного разу окремо (тобто на кожен виїзд), при цьому в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитини буде знаходитись за кордоном. З позовних вимог вбачається, що метою виїзду дитини на тимчасово окуповану територію України є відвідування житла та своїх родичів,а саме мати та бабусю. На підставі зібраних доказів суд установив,що дитина постійно проживає разом з матір`ю у м. Донецьку і ніяких перепон щодо в`їзду та виїзду її з донькою у межах Донецької області немає,а саме до міста Маріуполь. Щодо відвідування родичів в м. Санкт-Петербург Російської Федерації з боку матері,проте на підтвердження цього ніяких документів позивач суду не надала. Суд критично відноситься до пред`явлення доказу позивачем щодо надання електронного листа щодо переписки позивача з родичем з Пітера (а.с. 16),оскільки з копії не вбачається ні дані родича, ні його адреса місця проживання на території Російської Федерації, тому суд копію цього листа не приймає до уваги. Крім того, надання дозволу на в`їзд та виїзд дитини на тимчасово окуповану територію України у межах Донецької області та на територію Російської Федерації суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дитини, фактично позбавляє батька можливості брати участь у вихованні доньки і навпаки спілкування дитини з батьком, що може зашкодити її інтересам . Також суд бере до уваги, що м. Донецьк є тимчасово окупованою територією України і перетинання неконтрольованої території не може гарантувати безпеку дитині, яка не перебуває під захистом держави. Крім того,суд враховуючи, що позивачем в судовому засіданні не доведено мету поїздок на тимчасово окуповану територію України та за кордон з донькою у строки, що визначено в позовних вимогах, суд вважав, що зазначене суперечить її інтересам і позбавляє можливості батька бути обізнаним про мету та строк в`їзду та виїзду його доньки як за межі України так і на тимчасово окуповану територію у межах Донецької області, а отже порушить права відповідача як батька дитини. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази відмови батька у наданні дозволу в`їзду та виїздуна тимчасово окуповану територію у межах Донецької області та на територію РФ та звернення матері до батька з приводу надання нотаріально посвідченого клопотання про оформлення проїзного документа на доньку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач у судове засідання не прибула і нею не надано суду доказів того, що відповідач не дає згоди на в`їзд та виїзд малолітньої дитини як за кордон України так і через лінію зіткнення на територію, на якій органи державної влади не здійснюють свої повноваження, а саме на тимчасово окуповану територію . Враховуючи зазначене, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного,керуючись ст.ст. 4,7,12,13,263-265,268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В : В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради про надання дозволу на виїзд та в`їзд за кордон без згоди та супроводу одного з батьків - відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Повний текст рішення суду складено 11.06.2019 року.

Суддя О.М. Апалькова