ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 642/5048/18

Провадження № 22-ц/ 818/2163/19

13 червня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В. ,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Харківська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Харківської міської ради, на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року у складі судді Гримайло А.М.,-

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 , який на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день його смерті залишалось майно у вигляді 55/100 будинку АДРЕСА_1 . 45/100 частин будинку зареєстровані та належать ОСОБА_2 . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.12.2011 по справі № 2024/2-2495/11 частина будинку, що належить ОСОБА_2 на підставі права власності, виділена в окремий житловий будинок з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 .

На момент смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом з померлим за адресою: АДРЕСА_1 , тому є такою, що прийняла спадщину та 26 серпня 2011 року звернулася до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори (надалі 5 ХДНК) з метою оформлення необхідних документів і отримання свідоцтва про право на спадщину. Постанова державного нотаріуса 5 ХДНК від 22 травня 2018 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є спадкоємицею 1 - ої черги по закону після смерті ОСОБА_4 Після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді 55/100 частин будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відокремила свою частку у спільній сумісній власності в самостійну одиницю нерухомості. Тому спадкова частка позивача є самостійним об`єктом нерухомості, хоча документально та реєстраційно продовжує існувати право на 55/100 часток нерухомості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Харківської міської ради (надалі ХМР), просить рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємець ОСОБА_4 за життя не був власником спірної частини будинку, оскільки у складі спадкового майна є самочинне будівництво у вигляді прибудов літ. « а 11», площею 7,5 кв.м., літ. « а 12», площею 3,5 кв.м., сараю літ. «М» , льоху літ. «Н» та теплиці літ. «Р». При ухвалені рішення суд не врахував, що якщо спадкодавець здійснив зазначене самочинне будівництво, тому до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі цього будівництва. Доказів звернення до компетентних органів з проханням прийняти до експлуатації вищезазначені самовільні споруди позивач не надала. Крім цього, позивачем не надані докази присвоєння поштової адреси на частину домоволодіння, що належить відповідачці.

У відзивах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просили апеляційну скаргу представника ХМР залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування посилалися на законність та обґрунтованість рішення суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, заперечень на неї та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Пунктами 1, 4 частини першої, частиною другою статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що підставами для скасування судового рішення частково та зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 14).

Після його смерті відкрилася спадщина на 55/100 будинку АДРЕСА_1 , що належали покійному на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ленінською районною радою м. Харкова від 31.01.2007 № б/н (а.с. 9), договору дарування, посвідченого Другою ХДНК від 23.09.1987р. №1-3422 ( а.с. 10 -11) та рішення Ленінського районного народного суду м. Харкова від 12.03.1987 у справі №2-372 (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 була власником 45/100 частин будинку, які згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.12.2011 по справі № 2024/2-2495/11 (а.с. 25 - 26) виділені в окремий житловий будинок з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 . Згідно даних витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.04.2018 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок літ. А - 1 з надвірними будівлями, площею 87 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 27).

На момент смерті ОСОБА_4 позивач, була зареєстрована та проживала разом з померлим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 , від спадщини не відмовлялася, тому є такою, що прийняла спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса 5 ХДНК Одрінської О .В . № 1366/02-31 від 22 травня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування тому, що зареєстроване право спадкодавця на частку у вищезазначеному будинку не відповідає дійсності, а право власності спадкодавця на житловий будинок в цілому не зареєстроване (а.с. 15).

Згідно рішення про відмову у держаній реєстрації прав та їх обтяжень від 07 травня 2018 року № 40964660: «довідка-характеристика КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 31.01.2018р. № 1031499 містить інформацію, що 45/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, що належали ОСОБА_2 згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02.12.2011, справа № 2024/2-2495/11 виділено у окремий житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 87 кв.м., житловою площею 57,7 кв.м. з надвірними будівлями на земельній ділянці площею 520 кв.м., з присвоєнням адреси: АДРЕСА_1 . Право власності на 45/100 часток не анульовано, рішення про визначення за ОСОБА_4 права на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 в цілому до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» не надавалось».

Відповідно до п.3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 (надалі Інструкція), право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Відповідно до п.2.2. Інструкції можливо проведення поділу на самостійні об`єкти нерухомого майна з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Проведення державної реєстрації прав за ОСОБА_4 на 55/100 частину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з надвірними будівлями на підставі свідоцтва про право власності від 31.01.2007, видавник Ленінська районна у м. Харкові рада, договору дарування № 1-3422 від 23.09.1987, посвідченого 2 ХДНК, рішення Ленінського районного суду м. Харкова справа № 2-372 від 12.03.1987, не можливий до упорядкування адресації об`єктів нерухомого майна, що належать співвласникам…» (а.с. 16).

З огляду на вищевикладене, судом правильно встановлено, що відповідач відокремила свою частку у спільній частковій власності в самостійну одиницю нерухомості, а спадкова частка позивача залишилась самостійним об`єктом нерухомості, хоча документально та реєстраційно продовжує існувати право на 55/100 часток нерухомості.

Судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував до них вимоги ст.ст. 1220, 1261, 1268 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про набуття позивачкою права власності на 55/100 часток спірного будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Проте судова колегія вважає, що суд не застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, що підлягала застосуванню та задовольнивши позов ОСОБА_1 в частині анулювання реєстрації права власності ОСОБА_2 на 45/100 частки у житловому будинку вирішив спір по суті в спосіб, що не передбачений законом.

Згідно вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст.ст. 356, 367 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Судом установлено, що частина будинку ОСОБА_2 виділена в окремий житловий будинок, який є ізольованим та повністю відокремленим від частки позивача. Як свідчать дані з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності розмір частки складає 1, проте договір або рішення суду про поділ будинку АДРЕСА_1 та припинення спільної часткової власності відсутнє.

Згідно даних відзиву ОСОБА_2 від 03.12.2018 (а.с. 46 - 47) та її письмових пояснень, наданих суду апеляційної інстанції (а.с. 129 - 131), остання проти припинення спільної часткової власності не будинок не заперечувала.

За таких обставин, судова колегія вважає, що вимоги позивачки про анулювання державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на 45/100 будинку можуть бути задоволені шляхом припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 .

Крім цього, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду про визнання права власності на 55/100 частки з надвірними спорудами житлового будинку АДРЕСА_1 , як на об`єкт нерухомості в цілому.

Згідно даних технічного паспорту на вищезазначену частину будинку у складі будинку маються самочинно збудовані прибудови: літ « а 11», площею 7,5 кв.м. та літ « а 12», площею 3,5 кв. м, сарай літ. « М» , льох літ. «Н» та теплиця літ. «Р» ( а.с. 18 - 24).

Згідно статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_4 , здійснивши самочинне будівництво прибудов і надвірних споруд, не набув на них права власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Тому позов ОСОБА_1 про визнання права власності на 55/100 частки з надвірними спорудами житлового будинку АДРЕСА_1 може бути задоволений за виключенням приміщень, що не входили до складу будинку на час набуття покійним права власності на нього і були ним збудовані самочинно.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з інших підстав.

Згідно вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги представника третьої особи, з ОСОБА_1 на користь ХМР належить стягнути 2312 грн. 82 коп. судового збору, сплаченого при зверненні з апеляційною скаргою (а.с. 117).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Харківської міської ради, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС в Харківській області 24.06.1997р., ІПН НОМЕР_3 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові, на 55/100 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 за виключенням самочинно побудованих прибудови літ. «а 11», площею 7,5 кв.м., прибудови літ. «а 12», площею 3,5 кв. м, сараю літ. « М» , льоху літ. «Н» та теплиці літ. «Р».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будинок АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 45 /100 будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 виданий Ленінським РВ ХМУ УМВС в Харківській області 24.06.1997р., ІПН НОМЕР_3 ) на користь Харківської міської ради 2 312 (дві тисячі триста дванадцять) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний