ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8758/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В. Головуючий у першій інстанції - Литвиненко І.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/912/19 Апеляційне провадження №22-ц/4823/832/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар: Поклад Д.В.,

учасники справи:

позивач -відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач -позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Литвиненко І.В. від 19 квітня 2019 року (повний текст рішення складений 26 квітня 2019 року) та додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 06 червня 2019 року (повний текст рішення складений 06 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля «Renault Sandero» - ДUА07979-KVF15SREB447929770-Ш, кузов № НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_5, рік випуску 2013, державний номерний знак НОМЕР_2 та визнання права власності на ? частину цього автомобіля в порядку поділу майна.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що автомобіль було придбано за договором купівлі-продажу від 17.05.2013 року під час перебування сторін у шлюбі, і частки сторін у цьому майні є рівними.

В подальшому ОСОБА_1 змінив заявлені ним позовні вимоги, і просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію ? частки ринкової вартості вказаного автомобіля в розмірі 136 710,43 грн. Заяву мотивовано тим, що під час розгляду справи в суді ОСОБА_2 відчужено їх спільний автомобіль без його згоди на користь дочки, ОСОБА_3 .

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , та просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 та грошові кошти в сумі 12000,00 доларів США, що станом на 06.09.2018 року в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ становить 340920,00 грн.; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину цієї квартири, припинивши право власності ОСОБА_1 в частині 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, що станом на 06.09.2018 року в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ становить 170460,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 6000,00 доларів США, що станом на 06.09.2018 року в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ становить 170460,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірна квартира та грошові кошти були набуті подружжям під час шлюбу, частки сторін у цьому майні є рівними. Однак, оскільки шлюб розірвано, а право власності на вказану квартиру, яка була набута під час шлюбу, зареєстровано за ОСОБА_1 , він чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою. Крім того подружжям під час шлюбу були здійснені заощадження, але договори банківських вкладів були відкриті на ім`я ОСОБА_1 , а позивач позбавлена можливості розпоряджатися даними грошовими коштами.

Ухвалою суду від 27.09.2018 року до участі у справі залучена в якості співвідповідача ОСОБА_3

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2018 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 13/50 частку квартири АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 37/50 частку квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2019 року, ОСОБА_2 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

На думку ОСОБА_2 , ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2018 року про об`єднання цивільних справ №750/8758/18 та №750/9416/18 була винесена з порушенням ч. 2 ст. 188 ЦПК України, оскільки сторони мають протилежний процесуальний статус учасників у цих справах.

ОСОБА_2 зазначає, що вона не надавала своєї згоди на присудження їй грошової компенсації замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; грошова сума такої можливої компенсації не вносилася ОСОБА_1 на депозитний рахунок Деснянського районного суду м. Чернігова.

ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції самостійно розрахував вартість її частки у праві власності на спірну квартиру, тим самим протиправно зменшивши частку у праві власності на нерухоме майно з 1/2 до 13/50.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що згідно вимог ЦПК України, суд повинен зазначати у резолютивній частині рішення висновок суду про задоволення позовних вимог чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що в матеріалах справи знаходиться копія Звіту про оцінку майна від 14 травня 2018 року, складеного щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , зазначено, що термін дії даного звіту - шість місяців з дати оцінки об`єкту нерухомості, тобто, після 14 листопада 2018 року унеможливлює використання даного документа, без доопрацювання.

ОСОБА_2 вказує, що посилання суду першої інстанції на пункт 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», як на підставу необхідності врахування вартості автомобіля «Renault Sandero» при поділі майна подружжя ОСОБА_4 , є необґрунтованим, оскільки у вказаному пункті описано наслідки того факту, що один із подружжя здійснив відчуження майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї. В даному випадку, як на час розгляду справи, так і на дату відчуження ОСОБА_2 спірного автомобіля, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, вказані особи виступали лише колишніми співвласниками автомобіля, а тому оцінка відчуження даного об`єкта рухомого майна є неможливою.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що за змістом Висновку експерта від 31 грудня 2018 року № 419, дійсна вартість легкового автомобіля «Renault Sandero» кузов № НОМЕР_1 , випуску 2013 рік, д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена не була, встановлена лише середня ринкова вартість КТЗ, а отже, використання середньої ринкової вартості КТЗ для поділу колишнього майна подружжя не передбачено ні нормами матеріального права ні правовою позицією Верховного Суду. Клопотань від ОСОБА_1 щодо проведення повторної або додаткової автотоварознавчої експертизи по справі не заявлялось.

ОСОБА_2 вказує на те, що суд першої інстанції неправомірно відхилив наданий нею звіт про оцінку об`єкта оцінювання від 04 вересня 2018 року № 008, оскільки даний висновок містить дані щодо обстеження майна в результаті безпосереднього огляду КТЗ.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що суд першої інстанції неправомірно здійснив фактичне зарахування суми нібито присудженої ОСОБА_1 до стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль у розмірі 136 710,44 грн за рахунок самостійно розрахованої судом вартості частини 1/2 частки ОСОБА_2 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , тим самим зменшивши фактично визнану за ОСОБА_2 частку у праві власності на вказаний об`єкт нерухомого майна з 1/2 до 13/50.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1368 грн. 00 коп. у відшкодування сплаченого судового збору, 1716 грн. 00 коп. витрат по проведенню судової експертизи та 9300 грн. витрат на професійну правничу допомогу, на загальну суму 12384 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2291 грн. 72 коп. у відшкодування сплаченого судового збору та 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, всього на суму 5291 грн. 72 коп.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року, ОСОБА_2 просить скасувати вище вказане рішення та здійснити новий розподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм ЦПК України.

ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не надав ні до позовної заяви, ні до відзиву, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікував понести в зв`язку з розглядом даної справи. Посилається на ч. 2 ст. 134 ЦПК України, відповідно до якої у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Крім того, ані Угода на надання правової допомоги від 15 серпня 2018 року, ані виданий на підставі Угоди ордер на надання правової допомоги від 11 жовтня 2018 року, не містять вказівки на конкретну справу, у якій адвокатом Нестеренком С.О. надавалася б правова допомога ОСОБА_1 . Також зазначає, що вище вказана угода не містить жодної суми гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

ОСОБА_2 вказує, що розрахунок (акт виконаних робіт) оплати роботи (послуг) адвоката за надання правової допомоги від 31 березня 2019 року не містить даних про те, що його складено щодо правової допомоги, наданої адвокатом Нестеренком С.О. ОСОБА_1 у даній справі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу суду на те, що надана ОСОБА_1 квитанція до прибуткового касового ордеру від 04 березня 2019 року не містить номеру прибуткового касового ордеру, дати укладення та номер Договору про надання правової допомоги, номеру справи, у якості гонорару за надання правової допомоги у якій ніби то ОСОБА_1 ОСОБА_5 було сплачено певну суму.

ОСОБА_2 вказує, що нібито сплачена ОСОБА_1 грошова сума за правову допомогу у розмірі 9300 грн на користь ОСОБА_5 мала б підлягати рівному розподілу між обома справами, які було об`єднано, також частина витрат на правову допомогу, що припадала б на справу за позовом ОСОБА_2 , мала б бути покладена на ОСОБА_1 оскільки за ним визнано право власності на 1/2 частку спірної квартири.

ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 не було надано до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, тому суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення у відшкодуванні судових витрат.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розгляду заявлених позовних вимог. Відповідно стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягали: сума у відшкодування судового збору - 2887,56 грн (63% від 4583,43 грн) та 3780,00 грн (63% від 6000,00 грн) витрат на правову допомогу. Натомість судом першої інстанції при винесенні додаткового рішення вищевказані судові витрати між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розподілено навпіл, що є порушенням ст. 141 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 03 вересня 1994 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.05.2018 року, яке набрало законної сили 19.06.2018 року (том 1 а.с. 6-7).

Під час перебування сторін у шлюбі, ними був придбаний автомобіль «Рено Сандеро», державний номерний знак НОМЕР_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.2013 року за 127400 грн., та квартиру АДРЕСА_1 за 161104 грн. відповідно до договору-купівлі продажу від 01.02.2008 року, укладеного між ДП «УкрСіверБуд» та ОСОБА_1

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При визначенні часток подружжя у спільному сумісному майні суд першої інстанції виходив з презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, яка не спростована ОСОБА_1 належними та допустимими доказами. Суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних доказів того, що частина квартири - 72% вартістю 116328 грн. (на час придбання) була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 . Рішення суду першої інстанції у вказаній частині не оспорюється, ОСОБА_1 апеляційна скарга на судове рішення не подана.

Отже, спірне майно - автомобіль «Рено Сандеро», державний номерний знак НОМЕР_2 , і квартира АДРЕСА_1 , які були придбані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя, при цьому частка кожного з них у цьому майні складає 1/2.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами відкриття на ім`я ОСОБА_1 банківських рахунків за час шлюбу та наявність вкладів на ім`я ОСОБА_1 на суму 12000,00 доларів США, а тому відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000,00 доларів США, що станом на 06.09.2018 року в гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ становить 170460,00 грн.

Судове рішення у зазначеній частині ОСОБА_2 не оспорюється, і в апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи щодо вказаних позовних вимог та неправильного їх вирішення судом першої інстанції.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2018 року (том 1, а.с.35), тобто під час слухання цієї справи в суді першої інстанції, автомобіль «Рено Сандеро», державний номерний знак НОМЕР_2 , був відчужений ОСОБА_2 ОСОБА_3 за 154000 грн. без згоди ОСОБА_1 , який був співвласником цього майна.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки спірний автомобіль відчужено після розірвання шлюбу та після відкриття провадження у даній справі без згоди співвласника цього майна ОСОБА_1 та всупереч його інтересам, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вартість цього автомобіля повинна враховуватись при поділі спільного майна подружжя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до договору купівлі-продажу, автомобіль був проданий за 154000 грн.

Вказана ринкова вартість автомобіля - 154000 грн. - була визначена у звіті про оцінку №008 автотоварознавчого дослідження транспортного засобу, складеному 04.09.2018 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 (том 2, а.с.9-10).

Суд першої інстанції обґрунтовано не визначив вартість автомобіля для врахування при його поділі відповідно до цього звіту про оцінку №008 від 04.09.2018, так як інформація про автомобіль для дослідження надавалась замовником та бралась із реєстраційних документів, про що зазначено в розділі «Дослідження», а відомості про проведення оцінювачем огляду автомобіля в звіті відсутні; у звіті є пункт щодо обмеження достовірності дослідження, відповідно до якого дослідження є достовірним лише за певних умов, але дані щодо додержання вказаних умов у звіті відсутні і суд не може перевірити додержання вказаних умов при розгляді цієї справи.

Крім того, у звіті вартість автомобіля визначалась не на час розгляду справи судом, а станом на дату продажу автомобіля - 04 вересня 2018 року.

Для визначення вартості автомобіля з урахуванням роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ухвалою суду першої інстанції від 11 жовтня 2018 року була призначена автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено судовому експерту Громовому А.М. (том 1, а.с.126-127).

Згідно з висновком № 419 від 31.12.2018 року судовим експертом - автотоварознавцем ОСОБА_7 була визначена середня ринкова вартість легкового автомобіля «РЕНО САНДЕРО», кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску, станом на 31.12.2018 року - 273420, 87 грн. Визначити власне ринкову вартість вказаного автомобіля експерт не мав можливості внаслідок ненадання йому для огляду досліджуваного автомобіля (том 1, а.с. 140-161).

Судом першої інстанції в підготовчому засіданні 18.02.2019 року представникам ОСОБА_2 : ОСОБА_8 (довіреність на а.с.70, том 1) та адвокату Шевченку О.А. (ордер на а.с.178, том 1) було роз`яснено право заявити клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи з метою визначення дійсної ринкової вартості автомобіля, однак відповідне клопотання в суді першої інстанції представники ОСОБА_2 не заявили.

В суді апеляційної інстанції адвокат Шевченко О.А. як представник відповідача ОСОБА_3 заявив клопотання про призначення повторної судової автотоварознавчої експертизи для визначення ринкової вартості 1/2 частки у праві власності на легковий автомобіль «РЕНО САНДЕРО», кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску, станом на день проведення експертизи

В задоволенні цього клопотання колегією суддів апеляційного суду було відмовлено, так як ОСОБА_3 судове рішення у даній справі не оскаржує, предметом уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до ОСОБА_2 було стягнення з ОСОБА_2 на його користь вартості 1/2 частки автомобіля, проданого ОСОБА_2 їх дочці ОСОБА_3 , а за таких обставин визначення вартості автомобіля та, відповідно, розміру грошової компенсації половини його вартості, не впливає на права та обов`язки ОСОБА_3 . В той же час ОСОБА_2 клопотання про призначення експертизи не заявляла.

Отже, ОСОБА_2 не спростувала висновок судового експерта про те, що станом на 31.12.2018 року ринкова вартість автомобіля «РЕНО САНДЕРО», кузов № НОМЕР_1 , 2013 року випуску становила 273420, 87 грн., а тому суд першої інстанції при вирішення справи обґрунтовано виходив саме із вказаної вартості автомобіля.

Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вартість частки ОСОБА_1 у спірному автомобілі в сумі 136710,44 грн. підлягає врахуванню при поділі квартири шляхом визначення ідеальних часток співвласників, внаслідок чого ідеальна частка ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 була визначена у розмірі 37/50 часток замість 1/2 частки квартири, а частка ОСОБА_2 - у розмірі 13/50 часток замість 1/2 частки квартири.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Оскільки ОСОБА_2 не давала згоди на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, висновок суду про зменшення розміру її частки з 1/2 до 13/50 часток постановлений з порушенням вимог матеріального закону.

В той же час присудження ОСОБА_2 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль не є порушенням норм матеріального закону, оскільки судами встановлено, що ОСОБА_2 здійснила відчуження автомобіля вже після розірвання шлюбу, не в спільних з ОСОБА_1 інтересах та проти його волі як іншого з подружжя. Аналогічна позиція висловлена в роз`ясненнях, викладених у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2019 року належить задовольнити частково, вказане рішення скасувати в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири. Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 136 710 грн 43 коп. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири задовольнити. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цієї ж квартири.

Оскільки скасовується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2019 року, що ухвалене по суті спору, підлягає скасуванню й додаткове рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 червня 2019 року.

Але при цьому належить зауважити, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення частково містить обґрунтовані доводи, а тому підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом першої інстанції позовні вимоги було задоволено на 62,81%, розподіл судових витрат між сторонами повинен був проводитись відповідно. Проте судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення розподіл судових витрат проводився у співвідношенні 50% на 50%.

Проте решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду не може бути визнана обґрунтованою, оскільки повноваження представника ОСОБА_1 - адвоката Нестеренка С.О. на участь у розгляді даної справи підтверджені Угодою на надання правової допомоги від 15 серпня 2018 року та виданим на підставі зазначеної угоди ордером адвоката; будь-які дані про представництво адвокатом Нестеренком С.О. інтересів ОСОБА_1 у інших справах відсутні, а розмір витрат на правову допомогу адвоката підтверджений виданою адвокатом квитанцією на суму 9300 грн. та Розрахунком (актом виконаних робіт) оплати роботи (послуг) адвоката за надання правової допомоги від 31 березня 2019 року, який містить детальний розрахунок по видах і годинах наданих адвокатом послуг на загальну суму 9300 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1367,10 грн судового збору за подання позову, 1716 грн вартості експертизи, 9300 грн. вартості правової допомоги, наданої в суді першої інстанції та 1319 грн. у часткове відшкодування вартості правової допомоги в апеляційному суді (всього 10619,00 грн у відшкодування вартості правової допомоги), а всього 13 702,10 грн судових витрат.

Оскільки вимоги ОСОБА_2 задоволено на 62,81%, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 2878,83 грн судового збору за подання позову, 3768,60 грн витрат на правову допомогу, 2072,76 грн судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку, а всього 8720,19 грн судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 квітня 2019 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 червня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 квітня 2019 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири - скасувати.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 червня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1/2 частину вартості автомобіля в сумі 136 710 грн 43 коп (сто тридцять шість тисяч сімсот десять гривень сорок три копійки).

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 19 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 1367,10 грн судового збору за подання позову, 1716 грн вартості експертизи, 10619,00 грн вартості правової допомоги, а всього 13 702,10 грн судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 2878,83 грн судового збору за подання позову, 3768,60 грн витрат на правову допомогу, 2072,76 грн судового збору за розгляд справи в апеляційному порядку, а всього 8720,19 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України).

Повна постанова складена 16.07.2019 року.

Головуючий: Судді: