20.06.2019 227/664/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю

секретаря судового засідання: Харькової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 16 листопада 2012 року Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 57; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання довічно у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 16 листопада 2012 року між сторонами було укладено шлюб. Проте, їх подружнє життя не склалося, оскільки в них різні характери та погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, наявні факти сімейного насилля з боку відповідача, якій зловживає алкогольними напоями. Шлюбні відносини на теперішній час сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Дітей від шлюбу не мають. Спору щодо поділу майна подружжя не має. Вважає, що їхня сім`я розпалася, та що примирення між ними неможливе. Просила розірвати шлюб.

Крім того, позивач послалася на те, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи за загальними захворюваннями, отримує лише пенсію по інвалідності, яка складає 1497 грн. (до грудня 2018 року 1452 грн.). Інших доходів вона не має. Відповідач не підтримує її ні морально, ні матеріально. Останній має повну цивільну дієздатність та на початку 2019 року працевлаштувався на шахту «Новодонецька» гірничим очисного забою 5 розряду та отримує заробітну плату, яка значно перевищує доходи позивачки, тобто він може надавати матеріальну допомогу. Оскільки пенсія по інвалідності ледве забезпечує її прожитковий мінімум, іншого доходу вона не має, а відповідач має можливість сплачувати аліменти, тому просила в цій частині задовольнити позов.

06 червня 2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив визнати причину пропуску строку на його надання поважною, оскільки були труднощі з отриманням письмових доказів, а лікарняні відповідача унеможливлювали збирання доказів. Суд дійшов висновку, що строк на надання відзиву відповідачем було пропущено з поважних причин.

У відзиві представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання довічно. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то відповідач не заперечував. В обґрунтування відзиву зазначив, що ОСОБА_2 має на утриманні двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , яка навчається у ДВНЗ «Донецькій національний технічний університет», та ОСОБА_4 , та несе додаткові витрати на навчання старшої доньки. Зазначив, що після розлучення з позивачем, він залишив їй все набуте під час шлюбу майно. Проживає на даний час з матір`ю, 1960 року народження, якій надає матеріальну допомогу. А позивач має групу інвалідності, яка дозволяє працювати за професіями, окрім заборонених, але працевлаштовуватись не бажає.

Позивач до судового засідання не з`явилася. Проте надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності за участю його представника ОСОБА_5 Зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. В якій заперечував щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів. В частині вимог щодо розірвання шлюбу просив задовольнити позов.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 листопада 2012 року виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 57. (а.с.13)

Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають.

Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», в якому роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За вказаних обставин, суд вважає що сім`я сторін фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін.

Заяв про надання строку на примирення від сторін спору до суду не надходило, відзив з запереченнями проти позовних вимог відповідач не надавав.

Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. Врахувавши, що одна із основних засад шлюбу є його добровільність, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення аліментів на її утримання, то, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, шлюб між сторонами було укладено 16 листопада 2012 року (а.с.13), який цим рішенням судом вирішено розірвати.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, яку встановлено їй 05 листопада 2011 року на безстроковий термін, що підтверджується довідкою МСЕК серії ДОН-07 № 065483 від 05 листопада 2008 року. (а.с.4)

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 10 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання. (а.с.4)

Відповідач ОСОБА_2 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 , 1960 року народження, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 17 квітня 2019 року Світлівською сільською радою.

Як встановлено судом відповідач дійсно має від попереднього шлюбу двох неповнолітніх дітей, доньок Зорину та ОСОБА_7 , яка навчається у ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , виданим 26 жовтня 2007 року, та серії НОМЕР_3 , виданим повторно 24 липня 2008 року Світлівською Сільською радою Добропільського району Донецької області, а також довідкою ДВНЗ «Донецький національний технічний університет», виданою 14 вересня 2018 року.

Проте, на підтвердження надання допомоги донькам, або матері відповідачем доказів надано не було.

Частиною другою статті 75 СК України встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц.

Отже, законодавець встановлює умови, за яких виникає право на утримання після розірвання шлюбу: 1) настання непрацездатності обчислюється часом перебування в шлюбі та завершується після спливу одного року після його розірвання; 2) особа повинна потребувати матеріальної допомоги; 3) колишній чоловік, дружина може надавати таку допомогу. Період шлюбу розпочинається з дати його реєстрації, яка підтверджується Свідоцтвом про шлюб (ст. 27 СК України). Момент припинення шлюбу обраховується наступним чином: у разі розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу; у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ст. 114 СК України). Таким чином, ще впродовж одного року від моменту припинення шлюбу, у разі настання непрацездатності, особа може набути права на отримання від колишнього чоловіка, дружини.

Як встановлено судом, відповідно до довідки Покровсько-Добропільського управління ГУ ДФС у Донецькій області від 24 травня 2019 року, у Державній фіскальній службі відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 за перший квартал 2019 року. А з наявної інформації про його доходи за четвертий квартал 2018 року вбачається, що за цей період він отримав заробітну плату у розмірі 4000 грн., що становить по 1333,33 грн. на місяць.

Відповідно до довідки від 31 травня 2019 року, ОСОБА_2 з 26 лютого 2019 року працює гірником очисного забою у ТОВ ДТЕК ДВ «УМДР ГШО» та за період березень-квітень 2019 року його нарахована заробітна плата становила 21291,74 грн., яка після вирахування утримань становить17139,84 грн., та яка значно перевищує дохід позивача.

Однак, позивачу визначена інвалідність у 2008 році, тобто задовго до укладення нею шлюбу з відповідачем, що суперечить вимогам ст. 76 СК України.

Крім того, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року 1497 гривень, з 1 липня 1564 гривні, з 1 грудня 1637 гривень.

З довідки від 18 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Добропільського об`єднаного управління ПФУ та у грудні 2018 року лютому 2019 року отримувала пенсію по 1497 грн. на місяць (а.с. 6).

Тобто, позивач отримує пенсію, яка забезпечує їй мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатної особи.

З аналізу вищенаведеного, суд приходить до висновку, що хоча відповідач і має змогу надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу, проте позивач стала особою з інвалідністю ІІ групи ще задовго до укладення шлюбу з відповідачем, а розмір її доходу забезпечує їй мінімальний прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. А оскільки відсутність хоча б однієї з умов для стягнення аліментів на утримання одного з подружжя суперечить вимогам ст.ст. 75-76 СК України, тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 75, 76, 110, 112 СК України, ст. 4, 223, 265, 353-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 16 листопада 2012 року виконкомом Білицької міської ради, актовий запис № 57.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С.Мацишин

20.06.2019