Справа № 316/1769/18
Провадження № 2/316/153/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Бульби О.М.

секретар судового засідання Черкашина О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в загальному позовному провадженні, цивільну справу № 316/1769/18 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

10.10.2018 р. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), в особі свого представника за ордером (а.с.18, 18зворот) - адвоката Ус Оксани Олександрівни (далі - представник позивача), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3 ), в обґрунтування якого зазначає, що 09.06.2012 р. по 07.06.2017 р. позивач та відповідач перебували у шлюбі, за час якого, у серпні 2014 року придбали автомобіль марки HYUNDAI TIBURON 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Також, сторона позивача зазначає, що на час придбання спірного автомобіля, позивач здійснювала підприємницьку діяльність та отримувала значний дохід, що підтверджується роздруківками по рахунку.

Між сторонами шлюб розірвано. Відповідач проживає окремо та одноособово користується придбаним автомобілем, який зареєстрований за відповідачем, що підтверджується відповіддю з територіального сервісного центру 2346 Регіонального Сервісного центру МВС України у Запорізькій області. Позивач не має доступу ні до автомобіля, ні до технічного паспорта на нього.

Сторона позивача просить суд:

- визнати право власності на 1/2 автомобіля марки HYUNDAI TIBURON 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , як об`єкту спільної сумісної власності подружжя, за позивачем ОСОБА_1 та на 1/2 автомобіля марки HYUNDAI TIBURON 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 - за відповідачем - ОСОБА_3 ;

- стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений за розгляд справи судовий збір.

В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 та представник позивача: адвокат Ус О.О. - не з`явились, про поважності причин неявки суд не повідомили, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали.

Представником позивача - адвокатом Ус О.О. була надана до суду 27.05.2019 р. письмова заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, доповнень не має, позов просить задовольнити (а.с.65).

В судове засідання, для розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_3 не з`явився повторно, клопотань або заяв про відкладення слухання справи до суду не надав. 07.03.2019 р. відповідачем було надано до суду письмову заяву в якій він просить суд розглядати справу у його відсутності за присутності представника ОСОБА_4 (а.с.55).

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 , яка діє на підставі письмового ордеру (а.с.76) та договору про надання правової допомоги від 24.05.2019 р. (а.с.68), позовні вимоги не визнала, вважаючи, що між сторонами по справі відсутній, просила провадження по справі закрити. Обґрунтування відсутності між сторонами по справі предмету спору, представник відповідача виклала також і у письмовому відзиві на позовну заяву наданому до суду 29.12.2018 р., зазначивши в ньому і на те, що автомобіль було придбано за спільні з позивачем кошти. Крім того, представник відповідача вважає, що у зв`язку з недоведенням стороною позивача наявності між сторонами по справі спору, відповідач не повинен нести необґрунтовані витрати у тому числі з компенсації сплаченого позивачем судового збору (а.с.36-38).

Враховуючи, що судом не визнавалась обов`язковою явка позивача, представника позивача, відповідача (п.3 ч.2 ст.43 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зазначеними неявившимися учасниками справи надані суду письмові заяви, представник відповідача не висловив заперечень щодо розгляду справи у відсутності неявившихся, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності позивача, представника позивача та відповідача.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 р. (а.с.10), який було розірвано 07.06.2017 р. (а.с.9). Сторонами визнано, що автомобіль марки «HYUNDAI TIBURON» 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 , придбано ними за спільні кошти сторін та його зареєстровано на відповідача. Реєстрація зазначеного транспортного засобу на відповідача, також підтверджується і інформаційним повідомленням №38/8/2346/533-18 від 17.07.2018 р., в якому також зазначено, що датою реєстрації є 14.08.2014 р. (а.с.11).

Відповідно до ч.1 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

При цьому, конструкція норми статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст.66 СК України).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, домовленість про порядок користування спільним майном подружжя може бути досягнута в усній, простій письмовій або письмовій нотаріальній формах. Домовленість подружжя про встановлення порядку користування майном є лише попереднім договором про поділ майна.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також регламентується і статтею 372 ЦК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позовну вимогу задовольнити та визнати право власності на 1/2 автомобіля марки HYUNDAI TIBURON 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, за позивачем - ОСОБА_1 та на 1/2 автомобіля марки HYUNDAI TIBURON 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , за відповідачем - ОСОБА_3 .

Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги, приписи в ст.141 ЦПК України, суд вважає можливим розподілити судові витрати стягнувши з відповідача суму судового збору сплаченого стороною позивача у вигляді судового збору в сумі 2103 грн. 32 коп.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 43, 76-83, 95, 133, 141, 259, 263-265, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати право власності на 1/2 автомобіля марки HYUNDAI TIBURON, 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 , як об`єкту спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 та на 1/2 частину автомобіля марки HYUNDAI TIBURON, 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 суму сплаченого судового збору в розмірі 2103 (дві тисячі сто три ) гривні 32 копійки.

Повний текст рішення складено 06.06.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба