ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3496/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Квітневий дім", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Квітневий дім", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Мотивуючи свої вимоги тим, що приблизно на початку грудня 2014 року він мав на меті придбати квартиру. По оглошенню в мережі Інтернет про продаж квартири, він знайшов квартиру, яка йому сподобалась, зателефонувавши по указаному номеру, він домовимвся про зустріч з ОСОБА_2 , яка показала йому квартиру, що була виставлена на продаж. Під час зустрічі остання повідомила про те, що квартира належить ОСОБА_3 , яка повністю виплатила за неї пай житлово-комунальному кооперативу, проте не оформила право власності на це житло, а отже, переоформивши відповідні документи, він зможе набути право власності на це житло. Так, ОСОБА_2 вказала, що вартість квартири становить 500 000 грн. 00 коп., яку необхідно передати готівкою третій особі - ОСОБА_3 16 грудня 2014 року він передав ОСОБА_2 готівкою 450 000 грн. 00 коп. у якості завдатку за квартиру, про що ОСОБА_2 написала розписку та надала примірник угоди про передачу паю, підписаний тільки нею, де зазначено, що вартість паю за квартиру становить 500 000 грн. 00 коп., залишкові 50 000 грн. 00 коп. позивач повинен був передати ОСОБА_2 готівкою до кінця січня 2015 року. Так, 29 січня 2015 року він передав ОСОБА_2 залишкові 50 000 грн. 00 коп. у якості остаточного розрахунку за квартиру, про що ОСОБА_2 написала розписку. Уподальшому, 10 березня 2015 року ОСОБА_2 передала йому примірник угоди про передачу паю, підписаний нею та третьою особою - ОСОБА_3 , де вже було зазначено про те, що вартість паю за квартиру становить не 500 000 грн. 00 коп., як було повідомлено ОСОБА_2 раніше, а становить 437 682 грн. 53 коп. На його зауваження з приводу різниці суми між фактично сплаченою сумою готівки ОСОБА_2 та реальною вартістю квартири, відповідачка зазначила, що виникла помилка, та що надлишкові кошти у розмірі 62 317 грн. 47 коп. (500 000 грн. 00 коп. - 437 682 грн. 53 коп. = 62 317 грн. 47 коп.) поверне позивачу найближчим часом, проте у подальшому на його звернення відмовилась повертати, на його думку, безпідставно отримані кошти. 13 вересня 2017 року ним на адресу відповідачки було направлено офіційну вимогу щодо повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 62 317 грн. 47 коп., проте остання залишена без виконання, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Окрім того, на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України ним на суму боргу, як за користування чужими грошима, ним нараховані проценти за період з 16 грудня 2014 року по 05 грудня 2017 року у загальній сумі 33 082 грн. 25 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 , діючий на пвдстьаві ордеру про надання правової допомоги від 12 липня 2019 року (а.с.38), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5, діючий на підставі довіреності від 15 серпня 2017 року (а.с.7), в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю та безпідставністю вимог, вважаючи, що згідно умов угоди поняття "розмір паю" та "ціна придбання паю" не є тотожними поняттями, та їх слід розрізняти. У даному випадку пункт 1.3 угоди, на його думку, визначає саме розмір паю, а не ціну, за якою позивач придбав пай.

Треті особи: ОСОБА_3 , Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Квітневий дім" в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за їх відсутності, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та за погодженням сторін.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Вислухавши пояснення сторні, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до угоди № 2 про передачу паю від 16 грудня 2014 року, підписаний одноособово ОК «ЖБК «Квітневий дім» в особі голови кооперативу Озеровою О.В. про передачу ОСОБА_1 паю загальним розміром 500 000 грн. 00 коп.

Так, пайовик ОСОБА_3 передає, а пайовик ОСОБА_1 приймає пай, внесений пайовиком ОСОБА_3 до пайового фонду кооперативу на підставі кооперативної угоди № 14/14 від 01.10.2014 року, який визначений згідно із реєстром паїв кооперативу ідентифікаційним кодом 14.01.10.14. (п.1.2). Повна сплата паю є підставою для отримання на праві власності житлового приміщення (квартири) з проектними характеристиками і відповідно до креслень, що зазначені у Додатку № 1 до кооперативної угоди № 14/14 від 01.10.2014 року, після закінчення будівництва та вводу в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.7 угоди).

Відповідно до змісту розписки від 16 грудня 2014 року ОСОБА_2 як голова кооперативу ОК «ЖБК «Квітневий дім» отримала від ОСОБА_1 суму у розмірі 450 000 грн. 00 коп. як пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_2 , згідно умов Угоди № 2 про передачу паю від 16 грудня 2014 року, решта - 50 000 грн. 00 коп. розбивається на частини і сплачується до кінця 2015 року (а.с.10).

Окрім того, відповідно до розписки від 29 січня 2015 року ОСОБА_2 як голова кооперативу ОК «ЖБК «Квітневий дім» отримала від ОСОБА_1 остаточний розрахунок у розмірі 50 000 грн. 00 коп. у якості повного паю за квартиру АДРЕСА_2 , згідно умов Угоди № 2 (а.с.10).

16 грудня 2014 року позивач передав ОСОБА_2 готівкою 450 000 грн. у якості завдатку за квартиру, про що остання написала розписку та надала примірник угоди про передачу паю, підписаний тільки нею, де зазначено, що вартість паю за квартиру становить 500 000 грн. 00 коп., залишкові 50 000 грн. 00 коп. позивач повинен був передати ОСОБА_2 готівкою до кінця січня 2015 року. Й, 29 січня 2015 року позивач передав ОСОБА_2 залишкові 50 000 грн. 00 коп. у якості остаточного розрахунку за квартиру, про що ОСОБА_2 написала розписку.

Уподальшому, 10 березня 2015 року ОСОБА_2 передала позивачу примірник угоди про передачу паю, підписаний нею та третьою особою - ОСОБА_3 , де вже було зазначено про те, що вартість паю за квартиру становить не 500 000 грн. 00 коп., а 437 682 грн. 53 коп.

Позивач вважає, що визначені у пункті 1.3 Угоди № 2 про передачу паю від 16 грудня 2014 року та пункті 1.3 Угоди № 3 про передачу паю від 10 березня 2915 року визначений розмір паю є ціною продажу такого паю, й суд, надавши правову оцінку змісту Угоди № 2 про передачу паю від 16 грудня 2014 року, розписці ОСОБА_2 про отримання від позивача грошових коштів щодо придбання паю від 16 грудня 2014 року й Угоди № 3 про передачу паю від 10 березня 2915 року, погоджується із позицією позивача й приходить до висновку про те, що визначені у пункті 1.3 Угоди № 2 про передачу паю від 16 грудня 2014 року та пункті 1.3 Угоди № 3 про передачу паю від 10 березня 2915 року розмір паю є ціною продажу паю, відтак ОСОБА_2 отримавши від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 500 000 грн. 00 коп., за умови укладання сторонами угоди № 3 про передачу паю від 10 березня 2015 року, яка передбачила продаж паю за ціною 437 682 грн. 53 коп., має повернути позивачу різницю суми між фактично сплаченою сумою готівки ОСОБА_2 та реальною вартістю квартири (паю) у розмірі 62 317 грн. 47 коп. (500 000 грн. 00 коп. - 437 682 грн. 53 коп. = 62 317 грн. 47 коп.), та які згідно положення ч.1 ст. 1212 ЦК України є майном (грошима), які відповідачка зберігала у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), відповідно має повернути позивачу ці грошоі кошти.

Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (ст. 97 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Окрім того, на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України позивачем на суму боргу за користування чужими грошима обґрунтовано нараховані проценти за період з 16 грудня 2014 року по 05 грудня 2017 року у загальній сумі 33 082 грн. 25 коп. (а.с.4).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов`язання, встановлені законом, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 954 грн. 00 коп. судового збору (а.с.1) та 10 572 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу (а.с.6, 16, 17).

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 15, 16, 509, 526, 536, 627, 628, 629, 638, 1048, 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Квітневий дім", про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_2 С050РВ0, 62 317 грн. 47 коп. - безпідставно набутих грошових коштів, 33 082 грн. 25 коп. - процентів за користування чужими грошима , 954 грн. 00 коп. - судового збору, 10 572 грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу, а всього - 106 925 (сто шість тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 72 (сімдесят дві) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанці.

СУДДЯ: