Справа № 404/7619/18
Номер провадження 2/404/3666/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м.Кіровограда

в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Проскурні О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про виділення 1/2 частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності на частину комплексу нерухомого майна : АДРЕСА_1 л, реєстраційний номер майна 27054120.

В обґрунтування позову зазначено, що між АТ «Ощадбанк» та ПП «Спецзовнішкомплект» укладено договір кредитної лінії № 5 від 07.10.2011, згідно якого Банк надав Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді мультивалютної відповідальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 37 500 000,00 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором (по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, комісій, можливих штрафних санкцій, інших платежів, передбачених кредитним договором) 07.10.2011р. між АТ «Ощадбанк», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 1.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Між АТ «Ощадбанк» та ПП «Спецзовнішкомплект» 05 вересня 2013 року було укладено договір кредитної лінії № 4, до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 жовтня 2013 року, згідно якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000,00 грн, кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 18% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 2 між АТ «Ощадбанк», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 05.09.2013р. було укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ПП «Спецзовнішкомплект» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 91 917 821,84 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. При цьому, зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк», третя особа: ПП «Спецзовнішкомплект» в частині визнання договору поруки №1 від 07.10.2011р. припиненим - залишено без розгляду .

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 9 626 230,50 грн - 3 % річних та інфляційні втрати .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено повністю та скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017р. скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц та залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року.

Зазначається, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року станом на день подачі цього позову не виконане, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк», в рамках відкритого виконавчого провадження від 30.11.2017 № 55279016, не погашена.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у розмірі 101 544 052,34 грн.

Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_2 знаходиться комплекс: Реєстраційним номер майна: 27054120, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 л, номер запису: 867 в книзі: 4.

Шлюб між відповідачами було укладено 06.09.1996 року. Даний факт підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва 26.04.2016 у справі № 756/2995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке станом на 26.04.2016 не набрало законної сили.

Отже, комплекс за адресою АДРЕСА_1 , будинок 29л є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як майно набуте за час шлюбу.

Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року. Тому, для забезпечення реального виконання зазначених вище судових рішень про стягнення кредитних коштів, позивач був змушений звернутися до суду з позовом про визначення частки у спільній сумісній власності для звернення стягнення на неї.

А тому просив виділити у власність ОСОБА_1 із спільно сумісної власність подружжя 1/2 частину комплексу за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 л, реєстраційний номер майна: 27054120, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини комплексу за адресою нерухомого майна: АДРЕСА_1 л, реєстраційний номер майна: 27054120 та стягнути сплачений судовий збір в сумі 8247 грн.

До судового засідання представником відповідача Коган Н.В. надано відзив на позовну заяву з посиланням, що майно, яке є предметом позову, не є власністю відповідача ОСОБА_2 і відповідно, ніяк не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 дійсно мала у власності комплекс по АДРЕСА_2 . АДРЕСА_1 л. АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на зазначене майно ОСОБА_2 отримала 15.04.2009р. Однак, з 28 жовтня 2015 року власником зазначеного комплексу є ТОВ "Хорвакс Технології".

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( пошук здійснювався за адресою комплексу), в розділі "Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", стан інформації: "Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна" та "Актуальна інформація про право власності" зазначено, що комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 : ТОВ "Хорвакс-Технології", підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 1341, виданий 28.10.2015р. Та договір купівлі-продажу, серія та номер 1338, виданий 28.10.2015р.. І станом на день подання позову Банком до суду власником комплексу було і є ТОВ "Хорвакс-Технології". При цьому, станом на момент вчинення зазначеної купівлі-продажу, адресою комплексу було вже м. Кіровоград АДРЕСА_4 . Нове.

Стверджується, що позивач при поданні позову, свідомо взявши неправдиву інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є нечинним з 01.01.2013р. (так як з даного періоду і на сьогодні єдиним реєстром, де можна побачити актуальну інформацію щодо права власності на об`єкт нерухомості станом на дату формування такої довідки є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка не є власником майна, 1/2 частину якого Банк просить виділити ОСОБА_1 . При цьому, Банк свідомо ввів суд в оману, в результаті чого судом винесено ухвалу про накладення арешту на майно зовсім сторонньої особи, яка взагалі не має ніякого відношення до заборгованості ОСОБА_1 перед Банком.

Норми Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, на які посилається Банк в позові, мають у своїй основі факт перебування у власності особи майна, частину якого позивач може просити суд виділити у власність як спільну сумісну власність подружжя.

В даному випадку Банк просить виділити у власність та визнати право власності на майно, яке не є власністю особи, до якої пред`явлено позов, і тим більше не є і не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

До суду подано клопотання адвокатом відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, та про застосування заходів процесуального примусу, визнання дій позивача щодо подання позову зловживанням процесуальними правами та стягнення з позивача в дохід державного бюджету штраф згідно ч.1 ст.148 ЦПК України.

Крім того адвокатом відповідача заявлено про стягнення 15000грн. витрат на правничу допомогу згідно договору про надання юридичних послуг від 17.01.19 року, актів приймання передачі від 05.02.19 року та 22.02.19 року, дубліката квитанції від 04.02.19 року.

Адвокат позивача , який діє за дорученням , питання закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору залишив на розсуд суду.

В частині зазначення щодо зловживання процесуальними правами заперечує , вказуючи на отримання відповідної інформації про наявність майна і необхідність пошуку різних способів захисту порушених прав позивача щодо стягнення коштів з відповідача ОСОБА_1 . Акцентує увагу суду на відсутність умислу щодо подачі безпідставного позову та введення суду в оману .

Щодо стягнення 15000грн витрат на правничу допомогу зазначив, що витрати не підлягають стягненню , оскільки квитанція про поповнення рахунку фізичної особи , а не адвоката, не містить зазначення про надходження коштів саме від ОСОБА_2 , адвокатом не зазначено кількість часу витраченого на дані послуги, справа є не складною, витрати є необгрутованими.

Судом встановлено наступні факти.

ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк» перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору кредитної лінії №5 від 07.10.2011 року та договору поруки №1 від 05.09.2013 року.

Між АТ «Ощадбанк» та ПП «Спецзовнішкомплект» 05 вересня 2013 року було укладено договір кредитної лінії № 4 до якого були внесені зміни та доповнення додатковим договором № 1 від 22 жовтня 2013 року, згідно якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 22 000 000,00 грн, кредит надавався у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 04 вересня 2014 року. Проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 18% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 2 між АТ «Ощадбанк», ПП «Спецзовнішкомплект» та ОСОБА_1 05.09.2013р. було укладено договір поруки № 1, за умовами якого останній зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ПП «Спецзовнішкомплект» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 91 917 821,84 грн. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. При цьому, зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк», третя особа: ПП «Спецзовнішкомплект» в частині визнання договору поруки №1 від 07.10.2011 припиненим - залишено без розгляду .

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 9 626 230,50 грн - 3 % річних та інфляційні втрати .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено повністю та скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду України від 13.09.2017 скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.07.2017 у справі № 756/217/15-ц та залишено в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року станом на день подачі цього позову не виконано, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Ощадбанк», в рамках відкритого виконавчого провадження від 30.11.2017 № 55279016, не погашена.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року та рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість у розмірі 101 544 052,34 грн.

Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності відповідача ОСОБА_2 знаходився комплекс: Реєстраційним номер майна: 27054120, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 л, номер запису: 867 в книзі: 4, але даний Реєстр не є діючим з 01.01.2013 року, актуальна інформація надається відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Шлюб між відповідачами було укладено 06.09.1996 року. Даний факт підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва 26.04.2016 у справі № 756/2995/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яке станом на 26.04.2016р. не набрало законної сили.

Згідно ст. 371 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

Відповідно до роз`яснення п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності», власник відповідає за своїми зобов`язаннями всім майном, на яке може бути звернене стягнення за вимогою кредитора, у тому числі часткою в спільній власності. Тому, кредитор співвласника майна, що належить йому на праві спільної сумісної власності, у випадку, якщо в боржника не вистачає іншого майна, на яке можна звернути стягнення, може пред`явити позов про виділ із спільного майна частки цього співвласника в натурі для звернення стягнення на неї. При пред`явленні такого позову необхідно спочатку визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить співвласникові, до якого пред`явлено позов. Після визначення розміру частки, виділ частки відбувається в тому ж порядку, що і при виділі частки в праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частина 3 ст. 368 ЦК України, встановлює, що частки майна дружини та чоловіка у спільному сумісному майні - є рівними.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення адвокатів сторін, суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання адвоката відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України , оскільки майно, яке є предметом позову, не є власністю відповідача ОСОБА_2 і відповідно, ніяк не може предметом спору з 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 дійсно мала у власності комплекс по АДРЕСА_1 л. АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності на зазначене майно ОСОБА_2 отримала 15.04.2009р. Однак, з 28 жовтня 2015 року власником зазначеного комплексу є ТОВ "Хорвакс Технології".

Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ( пошук здійснювався за адресою комплексу), в розділі "Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", стан інформації: "Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна" та "Актуальна інформація про право власності" зазначено, що комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 : ТОВ "Хорвакс-Технології", підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 1341, виданий 28.10.2015р. Та договір купівлі-продажу, серія та номер 1338, виданий 28.10.2015р.. І станом на день подання позову Банком до суду власником комплексу було і є ТОВ "Хорвакс-Технології". При цьому, станом на момент вчинення зазначеної купівлі-продажу, адресою комплексу було вже м. Кіровоград, смт. Нове.

Тобто, Банк при поданні позову, взявши неправдиву інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є нечинним з 01.01.2013р. (так як з даного періоду і на сьогодні єдиним реєстром, де можна побачити актуальну інформацію щодо права власності на об`єкт нерухомості станом на дату формування такої довідки є Державний реєстр речових прав на нерухоме майно), звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка не є власником майна, 1/2 частину якого Банк просить виділити ОСОБА_1 .

При цьому, Банк надавши дану інформацію подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що призвело до накладення арешту на майно третіх осіб , які не є учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.158 ЦПК України , суд з власної ініціативи вбачає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову в зв"язку з відсутністю необхідності в забезпеченні даного позову через арешт даного майна .

Згідно ч.9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду , закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови в задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

За вказаних обставин , суд дійшов висновку щодо скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності, оскільки згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 152868804 від 16.01.2019 року власником комплексу нерухомого майна в м. АДРЕСА_1 л є Товариство з обмеженою відповідальністю «Хорвакс-технології», код ЄДРПОУ-32177563, зареєстровано Кіровоградська область , м. Світловодськ, вул. Заводська буд. 4-д на підставі договору купівлі- продажу № 1341 від 28.10.2015р. та № 1338 від 28.10.2015 року.

Згідно п.п. 2 ч.1 ст. 148 ЦПК України , суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема у випадку зловживання процесуальними правами.

Згідно ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами ; зловживання процесуальними правами не допускається . Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства , зокрема подання завідомо безпідставного позову , позову за відсутністю предмета спору або у спорі , який має очевидно штучний характер.

В даному випадку , суд погоджується з позицією адвоката відповідача , визнання дій позивача щодо подання позову зловживанням процесуальними правами і стягнення з позивача в дохід державного бюджету згідно ч.1 ст. 148 ЦПК України штрафу в розмірі 1 прожиткового мінімуму 1699грн.

В частині стягнення 15000грн. витрат на правничу допомогу згідно договору про надання юридичних послуг від 17.01.19 року, актів приймання передачі від 05.02.19 року та 22.02.19 року, дубліката квитанції від 04.02.19 року . суд вирішує стягнути дані витрати з відповідача . Попередній розрахунок витрат було подано в межах строків для їх подання, провадження у справі закривається ухвалою суду з підстав відсутності предмета спору у справі , адвокатом обґрунтовано в наданих документах розмір нарахованих витрат .

Керуючись ст.ст. 44, 148, 158 , п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна 12-Г, код ЄДРПОУ- 00032129) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , ІПН- НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , ІПН- НОМЕР_2 ) про виділення частки у спільній сумісній власності подружжя та визнання права власності закрити за відсутністю предмета спору.

Скасувати заходи забезпечення позову , накладені ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.12.2018 року про накладення арешту на комплекс нерухомого майна в АДРЕСА_1 л, реєстраційний номер майна 27054120, який належить ОСОБА_2 .

Визнати дії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо подання позову у справі зловживанням процесуальними правами та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід державного бюджету 1699грн. штрафу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 15000грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда А. В. Панфілова