Постанова

Іменем України

20 червня 2019 року

м. Київ

справа № 219/6538/16-ц

провадження № 61-33686св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області, Державне підприємство «Артемсіль»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року у складі судді Давидовської Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Будулуци М. С., Жданової В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області, державного підприємства «Артемсіль» про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Артемсіль», працюючи на посаді машиніста електровозу. Був звільнений за власним бажання на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України.

09 вересня 1997 року на робочому місці він отримав травму спини - перелом поперекового відростку 5 поперекового хребта.

За наслідками розслідування нещасного випадку роботодавцем (відповідачем) був складений акт форми Н-1 № 8 від 09 вересня 1997 року.

За висновком медико-соціальної експертної комісії позивачу у 1998 році було встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

Позивач вказує на те, що отримання виробничої травми призвело до порушення його особистих немайнових прав, наслідком чого стало порушення нормальної життєдіяльності, здійсненням ним додаткових зусиль для організації свого життя, зважаючи також на те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Вважає, що факт спричинення відповідачем йому моральної шкоди наявний та просить суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаним з трудовим каліцтвом, у сумі 40 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області, державного підприємства «Артемсіль» про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Артемсіль» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, в розмірі 15 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що позивачем доведена наявності шкоди та вини роботодавця, тяжкість травми та відповідні ускладнення для здоров`я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, настання негативних змін у його житті після отримання травми та неможливість повного відновлення стану, який мав позивач до нещасного випадку на виробництві. Указаний у резолютивній частині рішення розмір відшкодування, на переконання суду, відповідає характеру та обсягу моральних переживань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті, вимогам розумності, справедливості.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу державного підприємства «Артемсіль»відхилено, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з доведеності наявності шкоди та вини роботодавця, тяжкості травми та відповідного ускладнення для здоров`я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибини і тривалості його моральних і фізичних страждань, настання негативних змін у його житті, вимогам розумності і справедливості.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року державним підприємством «Артемсіль» подано до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року.

У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанції не звернули уваги на те, що згідно з діючим на момент стійкої втрати працездатності позивачем Порядком встановлення медико - соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 212 від 22 листопада 1995 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за № 136/1161 із змінами та доповненнями, передбачалося, що на медико - соціальні експертні комісії покладено обов`язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Пунктом 3.8 вищевказаного порядку передбачалося, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів. Позивач надав суду тільки копії довідок медико - соціальної експертної комісії, в яких вказано відсоток втрати професійної працездатності позивача, тому вважати дану довідку висновком комісії про встановлення факту завдання моральної шкоди є незаконним

Крім того, суд першої інстанції не правильно розрахував суму моральної шкоди.

Доводи інших учасників справи

09 жовтня 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від позивача надійшло заперечення на касаційну скаргу. У письмових запереченнях позивач зазначив, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою і витребувано цивільну справу № 219/6538/16-ц з Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду у складі колегії суддів Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 08 серпня 1985 року по 28 жовтня 2009 року, працюючи на посаді машиніста електровозу до квітня 1998 року і у подальшому - тесляра та електромонтажника.

Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 №8 від 11 вересня 1997 року, 09 вересня 1997 року о 09 годині 30 хвилин з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму спини. Причинами нещасного випадку є: 1) порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів, 2) недостатній контроль за безпечним виконанням робіт з боку змінного нагляду.

З виписки з акту огляду медико - соціальної експертної комісії №036689 від 17 лютого 1998 року вбачається, що 17 лютого 1998 року ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, яке сталося 09 вересня 1997 року.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, що видається інваліду, від 19 жовтня 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 після повторного огляду встановлена 3 група інвалідності безстроково та 40% ступеня втрати професійної працездатності з санітарно-курортним та медикаментозним лікуванням.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно з частиною другою статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач з 08 серпня 1985 року по 28 жовтня 2009 року перебував у трудових відносинах з державним підприємством«Артемсіль», працюючи на різних посадах з повним робочим днем.

09 вересня 1997 року під час виконання трудових обов`язків позивач отримав травму, про що складено акт про нещасний випадок форми Н-1 № 8 від 09 вересня 1997 року, яким встановлено, що причина нещасного випадку - порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів, недостатній контроль за безпечним виконанням робіт з боку надзору зміни.

Згідно виписок з актів огляду медико - соціальної експертної комісії від 17 лютого 1998 року ОСОБА_1 вперше встановлено втрату 50 % професійної працездатності у зв`язку із трудовим каліцтвом, яка неодноразово переглядалась, та 19 жовтня 2009 року визначено безстроково 40 % стійкої втрати професійної працездатності і третя група інвалідності.

Згідно з пунктом 38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 492 (у редакції, чинній на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати професійної працездатності)(далі - Правила) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із втратою 50 % професійної працездатності виникло у позивача в 1998 році.

Згідно з пунктом 11 Правил (у редакції, чинній на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати професійної працездатності) моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови № 4 у редакції, чинній на час встановлення позивачу вперше стійкої втрати професійної працездатності).

Конституційний Суд України у пункті 4.1 свого рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком медико - соціальною експертною комісією, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо охорони праці були порушені права ОСОБА_1 на безпечні умови праці у зв`язку з чим він зазнав виробничої травми, і що вказані обставини призвели до втрати ним нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суди дотрималися вимог розумності і справедливості та врахували, що причиною нещасного випадку є, зокрема протиправні дії позивача, а також, взяли до уваги тяжкість ушкодження здоров`я, перенесені потерпілим фізичні та душевні страждання, вину підприємства.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги відповідача та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є.В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило