КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2019 року

м. Київ

справа № 363/4031/17

провадження № 22-ц/824/8779/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Кравець В.А.,

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни

на рішення Вишгородського районного суду Київської областівід 20 лютого2019 року у складі судді Чіркова Г.Є.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року представник позивача Косенко К.С. звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 24 вересня 2011 року отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Указувала, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування кредитною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Крім того, відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Посилалася на те, що позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості та продовжує ухилятися від виконання зобов`язання.

У зв`язку із зазначеним станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість у загальній сумі 41 134,01 грн., яка складається з: 4 472,97 грн. - заборгованість за кредитом, 34 226,09 грн. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 934,95 грн. - штраф (процентна складова).

Таким чином, представник позивача Косенко К.С. просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 вересня 2011 року у загальному розмірі 41 134,01 грн. та судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 907,92 грн. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 03 травня2019 року представник позивача Крилова О.Л. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвали нове про задоволення позову у повному обсязі, оскільки вважає, що суд першої інстанції порушив порядок, установлений для вирішення спору, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що кредитний договір № б/н від 24 вересня 2011 року у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, а тому згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Указує на те, що підписуючи кредитний договір, який є договором приєднання, сторони за власним волевиявленням досягли усіх істотних умов, взявши на себе зобов`язання виконувати його належним чином.

Зазначає, що відповідач надав згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилається на те, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору.

Звертає увагу на те, що відповідач, підписуючи заяву від 24 вересня 2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, що підтверджується випискою про рух коштів, яка додається до апеляційної скарги, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Указує на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції заперечень проти позову не подав, розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорив, факт укладення договору про надання банківських послуг, отримання кредитних коштів та ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку не заперечував.

Окрім того, зазначає про те, що у разі, якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, останній повинен навести свій розрахунок, проте цього не було вчинено судом першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах у сумі 34 226 грн. 09 коп. є недоведеними, необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву-анкету №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку .

При цьому, відповідач отримав кредит в розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача.

Відповідно до п. 2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ ПриватБанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2.1 вищевказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилася від договору, він продовжується на такий же термін.

Згідно п. 2.1.1.2.3. Умов, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт.

Відповідно до вимог п. 2.1.1.2.4. Умов, підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 2.1.1.5.5. Умов установлено, що клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених діючим договором.

Як передбачено п. 2.1.1.12.6.1. Умов, у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків по кредиту.

Згідно п. 2.1.1.7.6. Умов, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених діючим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Штраф нараховується на окремий рахунок і підлягає оплаті в зазначені банком терміни.

Відповідно до п. 1.1.7.12. Умов, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв?язку та, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача зазначала, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 30 червня 2017 року утворилася заборгованість, яка становить - 41 134,01 грн., що складається з: 4 472,97 грн. - заборгованість за кредитом, 34 226,09 грн. - відсотки за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 934,95 грн. - штраф (процентна складова).

Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та розрахунок заборгованості.

З копії анкети-заяви убачається, що позичальник бажає оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та зарплатну картку, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» - 300 грн.

Однак, даних про те, які проценти встановлено за користування кредитом, які рахунки відкриті для зарахування кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5 % на залишок непростроченої заборгованості.

На підтвердження наявності та розміру заборгованості позивачем надано лише розрахунок заборгованості.

Разом з тим, з указаного розрахунку неможливо встановити за яким саме номером кредитної карти його проведено, також позивачем не надано суду виписки по рахункам, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , за якими утворилася заборгованість, та яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано відповідачем.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Проте, під час розгляду справи позивачем не було надано відповідних доказів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості та її розміру, а саме, виписки по рахунку, яка є первинним документом належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості.

Також позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності цього розрахунку.

З матеріалів справи також убачається, що анкета-заява була заповнена та підписана відповідачем ще 24 вересня 2011 року, разом з тим, інформації, яка б підтверджувала тип та строк дії картки позивачем суду не надано, також як і не надано відомостей щодо перевипуску кредитних карток, що позбавляє можливості встановити строк дії картки та період, за який мали би бути нараховані проценти.

Окрім того, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року неодноразово збільшувався розмір відсоткової ставки по поточній та простроченій заборгованості.

Разом з тим, представником позивача не наведено доказів інформування ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідача про зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків, як це передбачено укладеним між ними кредитним договором, а саме, п. 1.1.3.1.9. Адже, як убачається з наданого суду розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24 вересня 2011 року, укладеного між сторонами, в період дії даного договору двічі збільшувалася процентна ставка (поточна і прострочена заборгованість).

Частина 1 ст. 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом.

При цьому, згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Таким чином, позивач, змінивши розмір процентів за договором, фактично змінив умови кредитного договору, зміна умов кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом була здійснена позивачем в односторонньому порядку без згоди відповідача, як позичальника, що суперечить вище наведеним правовим нормам та умовам самого кредитного договору.

Зважаючи на вищевикладене, колегія уважає, що суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження розміру заборгованості, зокрема, процентів за кредитним договором, дійшов правильного висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить достатньої інформації, необхідної для перевірки достовірності та правильності відомостей, зазначених у ньому, та умовам укладеного кредитного договору не відповідає з огляду на відсутність у матеріалах станом на час розгляду справи в суді першої інстанції виписки по рахунку відповідача та відомостей щодо строку дії та перевипуску кредитної картки.

Згідно статей 57, 60, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Проте, стороною позивача не зазначено у позовній заяві та не доведено належними та допустимими доказами під час розгляду справи обставини та умови щодо укладення договору про надання банківських послуг та на підставі яких нараховані проценти за користування кредитом і штрафні санкції.

Окрім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Стороною позивача до позовної заяви копію картки, виданої відповідачу, не долучено, про строк дії картки не зазначено, не надано виписки по рахункам відповідача та відомостей щодо перевипуску карток, якщо такі видавалися. Також у позовній заяві не вказано про відсутність можливості надати відповідні докази разом з позовною заявою та надалі будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити сторона позивача із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх подання разом із позовом, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального закону колегією суддів не приймаються до уваги докази від сторони позивача на стадії апеляційного перегляду справи.

Оскільки для вирішення питання про стягнення процентів за користування кредитом основним питанням, яке підлягає встановленню, є розмір процентів, який визначений сторонами при укладенні кредитного договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності доказів про погодження умов договору про розмір процентів, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку, що позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай