Провадження №2/760/3848/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ заочне /

16 травня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку.

Посилається в позові на те, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 .

Згідно записів в будинковій книзі за зазначеною адресою, окрім неї, також зареєстровані ОСОБА_3 , яка являється її сестрою, ОСОБА_4 - її зять та ОСОБА_5 - її племінниця.

Відповідачі не проживають в зазначеному будинку з 2005 року, після того, як продали належні їм на праві власності об`єкти нерухомості та вирішили побудувати власний будинок, в якому проживають на сьогоднішній день.

В той же час, будь-яких дій щодо зняття з місця реєстрації та постановки на облік за фактичним місцем проживання відповідачі вчиняти не бажають.

Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в будинку не мають.

Перешкод в користуванні житловим приміщенням нею не чиниться, а сам факт непроживання відповідачів підтверджується відповідними актами, засвідченими сусідами.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.

Про причину неявки суд до відома не поставили.

Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді смс-повідомлення за номером мобільного телефону, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а у разі відсутності номера мобільного телефону - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланку повідомлення встановленого зразка.

Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Крім того, Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідачів про час розгляду справи суд вважає належним.

Ухвалою від 21 січня 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позову заяву не подали.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що позивачка відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 серпня 1992 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 1995 року є власником будинок АДРЕСА_1 .

Згідно записів в будинковій книзі за зазначеною адресою, окрім позивачки, зареєстровані відповідачів в справі: ОСОБА_3 - сестар позивачки, ОСОБА_4 - чоловік сестри та ОСОБА_5 - племінниця.

/ а.с. 5 - 8 /

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідачі не проживають в зазначеному будинку з 2005 року.

В той час вони продали належні їм на праві власності майно та побудували будинок, у якому проживають на даний час.

Вони володіють інформацією про розгляд даної справи судом, однак не бажають з`являтися до суду та добровільно знятися з реєстрації в будинку.

Крім того, зазначив, що позивачка самостійно утримує будинок та сплачує комунальні платежі.

Дані обставини також підтверджуються Актами про непроживання відповідачів за місцем реєстрації.

/а.с. 9-15/

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім`ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідачі не мають потреби в даному житлі, мають власний будинок, у якому проживають.

Перешкод у проживанні в спірному будинку позивачка відповідачам не чинить, їх відносини з приводу користування будинком не були предметом розгляду суду та інших органів.

Відповідачі не проживають у будинку, так як мають інше житло.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

За змістом ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В ч.1 ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідачі, не з`явившись до суду, доводів позивачки та її представника в судовому засіданні, не спростували, доказів протилежного не надали.

За таких обставин та викладеного вище, тривалого непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, за змістом даної норми закону зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання.

Крім того, відповідно до п. 34 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України.

Виходячи з викладеного вище підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 64, 65, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_1 /, ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_2 704, 20 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 14 червня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва