Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3874/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 47 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу № 296/3874/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року Сингаївського О. ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Просив визнати протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у не передачі земельної ділянки для сінокосіння на території Коростенського району в оренду терміном на 49 років; зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Житомирській області передати йому земельну ділянку загальною площею 25,0830 га із кадастровим номером НОМЕР_1 для сінокосіння терміном на 49 років, а також стягнути із відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 606,10 грн. та встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Житомирській області у двотижневий термін з моменту набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення суду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням про передачу йому в оренду земельної ділянки терміном на 49 років з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована на території Коростенського району Житомирської області, але отримав відмову, яка мотивована відсутністю проекту землеустрою у Відділі Держгеокадастру у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та порушенням порядку оформлення права оренди, а саме: вимог ст.ст.34,123,124,134 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про охорону земель», ст.14 Закону України «Про оренду землі» та постанови КМУ від 03 березня 2004 року №220 «Про затвердження Типового договору оренди землі».

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти рішення згідно з законодавством. Зокрема посилається на те, що дана справа стосується земельних правовідносин, а тому відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зокрема наголошує на тому, що позивач звернувся до суду із позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду, який не було реалізовано внаслідок відмови Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у зв`язку з порушенням порядку оформлення права оренди. Предметом позову в даній справі є оскарження дій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, який здійснював владні управлінські функції, що в силу вимог ст.19 КАС підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту першого частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами пункту першого частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт сьомий частини першої ст.4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої ст.34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

За змістом положень частини першої ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебуваються у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Частиною 4 статті 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області є територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.

Матеріалами справи доводиться, що 02 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням про передачу йому в оренду для сінокосіння земельної ділянки терміном на 49 років із кадастровим номером НОМЕР_1 площею 25,0830 га, яка розташована на території Коростенського району Житомирської області.

Листом від 30 січня 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовило ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про передачу земельної ділянки в оренду.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до суду із позовом про захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду, який не було реалізовано внаслідок відмови Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області у зв`язку з порушенням порядку оформлення права оренди. Наявність речового права позивача на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 25,0830 га не встановлено. Отже, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли.

Із огляду на викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, як помилково вважає скаржник. За таких обставин суддя суду першої інстанції законно відмовив у відкритті провадження у справі та правильно роз`яснив право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала судді суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259,259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Корольовського районного суду м. Житомира від 10 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча

Судді:

Повний текст постанови складений 27 червня 2019 року.