Справа № 346/7500/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/803/19
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Фединяк В.Д., Василишин Л.В.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача - Попика О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліна і К ЛТД» про визнання права власності на майно, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року, ухвалене суддею Хільчуком І.І.,

встановив:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що в 2008-2010 рр. ТзОВ "Аліна і К ЛТД" було збитковим, господарською діяльністю не займалося, що спричинило виникнення значної заборгованості по сплаті податків, інших загальнообов`язкових платежах, оплаті за комунальні послуги.

З метою недопущення банкрутства ТзОВ "Аліна і К ЛТД", він, як один із засновників товариства, у період з 2008 по 2010 роки надавав ТзОВ "Аліна і К ЛТД" фінансову допомогу для сплати податків, комунальних платежів, для придбання обладнання для готелю "ІНФОРМАЦІЯ_1", а також обладнання на той час ще незакінченого будівництвом кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Оскільки ТзОВ "Аліна і К ЛТД" на протязі останніх 5-ти років не здійснює господарської діяльності, немає обігових коштів, то не може розрахуватися з ним за надану фінансову допомогу в розмірі 156 000 гривень в грошовому еквіваленті.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Аліна і К ЛТД" від 09 вересня 2010 року, протокол № 12/01, товариство вирішило розрахуватися з ним за надану фінансову допомогу в розмірі 156 000 гривень на протязі 2008-2010рр. за рахунок майна, а саме передати нежитлове приміщення - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 112,0 кв.м., основною - 48,5 кв.м., допоміжною - 63,5 кв.м.

Так як будівництво кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" здійснювалося за рахунок його коштів, то просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення - кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", загальною площею 112,0 кв.м., основною - 48,5 кв.м., допоміжною - 63,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 112,0 кв.м., основною - 48,5 кв.м., допоміжною - 63,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дане рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не повністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, а саме хто був власником спірного нерухомого майна на дату подання позову.

Стверджує також, що суд порушив норми матеріального права, неправильно застосувавши до спірних відносин статті 346 і 392 ЦК України.

Суд порушив норми процесуального права - статті 35, 36 ЦП України (в редакції на час розгляду справи), оскільки не залучив до участі у справі співвласників будівлі по АДРЕСА_1, тому співвласники не мали можливості захистити свої законні права й інтереси, у тому числі подати заперечення та (або) пред`явити позов до однієї чи обох сторін. Співвласником будівлі по АДРЕСА_1 була її мати - ОСОБА_3 , якій належало нежитлове приміщення площею 34 кв.м. по АДРЕСА_1 , яке успадковано нею (апелянтом), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 20.02.2019 року.

Вважає, що оскарженим рішенням порушені права й законні інтереси її покійної матері - співвласника нерухомого майна. У січні 2013 року її мати не могла самостійно пересуватись, тому не могла навідуватись до належного їй приміщення й не знала про неправомірну реконструкцію будівлі по АДРЕСА_1 . Порушення прав носить триваючий характер і після успадкування нерухомого майна, оскаржене рішення порушує вже її права та інтереси.

Апелянт стверджує, що порушення її прав та інтересів як співвласника нерухомого майна полягає в тому, що спірне нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» прибудовано до належного їй нежитлового приміщення без узгодження із співвласниками будівлі та без дозволу на реконструкцію й будівництво та без відведення для цих цілей відповідної земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ТзОВ «Аліна К ЛТД» подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять закрити апеляційне провадженя, посилаючись на те, що апелянтом не надано жодних доказів про підтвердження факту порушення її прав чи прав її матері при здійсненні ТзОВ «Аліна К ЛТД» за свій рахунок добудови (прибудови) приміщення кафе, жодних прав цих осіб порушено не було.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вимоги скарги підтримала, просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі.

В.о. директора ТзОВ «Аліна і К ЛТД» подав заяву, у якій зазначено про те, що товариство переглянуло свою позицію у вказаній справі і погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та не заперечує щодо її задоволення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта, яка доводи апеляційної скарги підтримала, представника відповідача «Аліна і К ЛТД», який вимоги апеляційної скарги визнав, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.352 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду апеляційної скарги, згідно якої учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Правовий аналіз зазначеної норми вказує на те, що розглядаючи апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції насамперед повинен перевірити доводи апелянта щодо порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням суду, а відтак зробити висновок про наявність у особи права на апеляційне оскарження цього рішення в розумінні ст.352 ЦПК України.

Особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

ОСОБА_1 не довела, що оскарженим рішенням суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, або приміщення яке передано у власність позивача ОСОБА_2 безпосередньо прилягає до її нежитлового приміщення №81 .

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що будівництво кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" здійснювалося за рахунок коштів ОСОБА_2 , а представник відповідача не заперечував проти задоволення позову, тому суд визнав за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 112,0 кв.м., основною - 48,5 кв.м., допоміжною - 63,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 січня 2006 року відповідно до договору дарування 102/10000 частин торгового комплексу, копія якого надана апелянтом, ТзОВ «Аліна і К ЛТД» подарувало ОСОБА_3 (матері апелянта ОСОБА_1 ), від імені якого діяла апелянт ОСОБА_1 , приміщення, що становить 102/10000 (сто дві десятитисячних) частин торгового комплексу (а саме: приміщення І поверху №81 площею 34 кв.м.(сходові клітки, коридор, туалет) площі спільного користування), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 70).

Вказане приміщення успадковане апелянтом ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 20.02.2019 року (а.с. 73).

Позивач та відповідач у відзиві на апеляційну скаргу визнають, що кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» загальною площею 112,0 кв.м., основною - 48,5 кв.м., допоміжною - 63,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , добудоване(прибудоване) до торгогового комплексу за цією ж адресою, у якому апелянту належить тільки 102/10000 частини, тобто частка апелянта у торговому комплексі становить близько 1/100 частин.

Апелянт стверджує, що порушення її прав та інтересів як співвласника нерухомого майна полягає в тому, що спірне нежитлове приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» прибудовано до належного їй нежитлового приміщення без узгодження із співвласниками будівлі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що сама по собі відсутність згоди співвласників торгового комплексу на добудову(прибудову) до нього нежитлового приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» не свідчить про те, що права співвласників, в тому числі апелянта були порушені.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем ТзОВ «Аліна і К ЛТД» при здійсненні вказаної добудови (прибудови) порушено майнові права апелянта чи її матері як співвласників торгівельного комплексу по АДРЕСА_1 .

Крім того, у 2004-2010 роках ТзОВ «Аліна і К ЛТД» не могло порушити жодних прав апелянта на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 набула права власності на вказане майно лише у 2019 році, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Що стосується доводів апелянта про те, що у суду не було підстав для визнання права власності, добудова(прибудова) кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснена відповідачем ТзОВ «Аліна і К ЛТД» без дозволу на реконструкцію й будівництво та без відведення для цих цілей відповідної земельної ділянки, то такі доводи, які стосують суті спору, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відсутні докази того, суд першої інстанції вирішив питання права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта, відтак у суду апеляційної інстанції не має підстав перевіряти законність чи обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Подання в.о. директора ТзОВ «Аліна і К ЛТД» заяви про перегляд своєї позиції у справі і погодження з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , не приймається судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки, по-перше, не спростовує того, що апелянт не довела факту порушення її прав оскарженим рішенням, по-друге, не може бути підставою для задоволення скарги, оскільки таке задоволення порушить права позивача ОСОБА_2 , який заперечує доводи апеляційної скарги.

Враховуючи зазначені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскарженим рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року питання про права чи інтереси ОСОБА_1 не вирішувалося.

За правилами ст.362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин апеляційне провадження необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 362, 381-384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аліна і К ЛТД» про визнання права власності на майно - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 14 червня 2019 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді В.Д. Фединяк

Л.В. Василишин