П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Справа №758/9164/16-ц

Резолютивна частина постанови оголошена 05 червня 2019 року

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач ОСОБА_1

відповідач Українське державне підприємство по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Козуліної Аліси Василівни яка діє на підставі ордеру в інтересах Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого суддею Войтенко Т.В. 14 січня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2019 року в приміщенні Подільського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №758/9164/16
№ апеляційного провадження:22-ц-824/6138/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що в період з листопада 2014 року по червень 2016 року позивач працював заступником генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс». За час роботи на посаді заступника генерального директора отримав високу довіру і повагу серед працівників підприємства. За добросовісні виконання своїх обов`язків мав заохочення, а 06 квітня 2016 року був нагороджений знаком «Почесний працівник УДП «Укрінтеравтосервіс»». За час роботи на підприємстві стягнень і зауважень не мав.

Попри це, як зазначив у позовній заяві, 06.06.2016 р. і 07.06.2016 р. позивачу було оголошено дві догани.

В подальшому, на підставі наказу від 07.06.2016 p. № 130-ВК його було звільнено з роботи з формулюванням і записом в трудовій книжці: «За систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України».

Звертаючись до суду з даним позовом, зазначив, що вважає своє звільнення незаконним. Так, вказує, що звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за наявності вини працівника у вчиненні дисциплінарного проступку. Позивач зазначає, що жодних проступків не вчиняв, перед застосуванням стягнення роботодавець не встановив в його діях вини. Роботодавцем не було враховано того факту, що стягнення за дисциплінарний проступок могло бути застосовано в порядку і в межах строків, визначених ст. 147-149 КЗпП України.

Посилається на те, що від нього ніхто не відбирав пояснень перед звільненням, дисциплінарні стягнення у вигляді доган за наказами від 06 червня 2016 року і 07 червня 2016 року були оголошені позивачу без врахування його пояснень, перед притягненням до дисциплінарної відповідальності роботодавець заборонив реєструвати пояснення позивача і заходити до нього з будь-якими письмовими поясненнями. При застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було вирішено питання щодо можливості застосування іншого виду стягнення, не враховано великий стаж роботи і служби та високий професіоналізм працівника.

Зазначає, що положеннями ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачена заборона звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. При цьому, як зазначає у позовній заяві, після доведення до всіх філій УДП «Укрінтеравтосервіс» наказу від 03.06.2016 року № 140 «Про обмеження повноважень заступника генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» ОСОБА_1 » та доведення до нього розпоряджень з порушенням термінів надання письмових пояснень, у позивача погіршився стан здоров`я і він був змушений звернутися до медичного працівника підприємства, який зафіксував погіршення фізичного стану позивача внаслідок загострення гіпертонічної хвороби серця. Протягом дня роботодавець блокував його в кабінеті, а в кінці робочого дня стан здоров`я погіршився і він був госпіталізований.

Зазначив, що приводом такого відношення до нього зі сторони роботодавця стали його доповідні як уповноваженого за реалізацію антикорупційної програми УДП «Укрінтеравтосервіс» про зловживання посадовими особами підприємства та вчинення ними корупційних правопорушень.

Вказував, що дії з боку Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» щодо його звільнення є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення, полягає у тому, що ним понесені втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, погіршення здоров`я та інших негативних явищ, заподіяних незаконними дисциплінарними стягненнями та звільненням з роботи. Зазначив, що відповідач не зважив навіть на те, що позивач має пенсійний вік і віддав своїй професії більше 40 років свого життя. Крім того, заподіяна моральна шкода полягає в порушені конституційних прав людини і громадянина на чесне ім`я, на працю; дане порушення принижує честь та зумовлює принизливе (підозріле) ставлення до нього із боку суспільства.

Як на обґрунтування факту спричинення йому моральних страждань вказував також на те, що у позивача погіршився стан здоров`я, порушився нормальний сон, взаємини в родині, виникла дратівливість щодо оточуючих обставин; дані порушення закону з боку відповідача вплинули на його професійну діяльність. Враховуючи негативний вплив на ділову репутацію, яка досягалась роками, підрив стану здоров`я, завдану моральну шкоду він оцінив у розмірі 80 000,00 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з роботи,

- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06.06.2016 р. № 144 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,

- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 146 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,

- визнати незаконним і скасувати наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності,

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс»,

- стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати незаконно звільненого працівника за період з 21.06.2016 р. по день ухвалення рішення у справі (з розрахунку посадового окладу з надбавкою в розмірі 77166,00 грн. на місяць),

- стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на його користь 80 000 грн. як відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди,

- стягнути з відповідача на користь позивача 12 000, 00 грн. судових витрат, що пов`язані з оплатою правової допомоги.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року Позовні вимоги ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 06.06.2016 р. № 144 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 146 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Визнано незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» від 07.06.2016 р. № 148 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Визнати незаконним і скасовано наказ Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс від 07.06.2016 р. № 130-ВК про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».

Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 407 656,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 3000 грн. на відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.

Допущено негайне виконання рішення суду про стягнення заробітної плати за 1 місяць - червень 2016 року у розмірі 10 019,20 грн.

Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 12 000 грн. витрат на правову допомогу та 551,20 грн. судового збору з вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на користь держави 6281,36 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником відповідача Козуліною А.В., яка діє на підставі ордеру в інтересах Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що суд першої інстанції допустив ухвалення рішення з відвертим та умисним порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача Козуліна А.В. , яка діє на підставі ордеру в інтересах Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.11.2014 позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Українське державне підприємство по обслуговування іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» на посаду радника Генерального директора.

25.08.2015 позивач ОСОБА_1 був призначений заступником Генерального директора Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс».

07.06.2016 позивача було звільнено з посади заступника Генерального директора підприємства на підставі Наказу №130-ВК від 07.06.2016 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» ( т. 1, а.с. 22-23).

Підстави звільнення працівника з роботи з ініціативи адміністрації передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.

Зокрема, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП трудовий договір може бути розірваний власником підприємства (установи, організації) або уповноваженим ним органом у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до цього працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

За змістом цієї норми працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року з наступними змінами).

При цьому адміністрація повинна навести конкретні факти невиконання обов`язків, зазначити, коли вони мали місце, коли і які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень відповідно до статті 149 КЗпП передбачає обов`язок адміністрації зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Як убачається з копії Наказу №130-ВК від 07.06.2016 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 звільнено з 7 червня 2016 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за такими підставами для звільнення:

- наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016;

- наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 146 від 07.06.2016;

- наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016;

- Рекомендації комісії від 07.06.2016 р. (т.1, а.с.7).

Такі накази та своє звільнення позивач вважає незаконними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та законність його звільнення підлягає встановленню шляхом перевірки правомірності видачі наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, фактів невиконання обов`язків, покладених на позивача трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, черговості видачі таких наказів та відсутності факту накладення дисциплінарного стягнення повторно за одне й теж порушення.

Так, судом встановлено, що наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016 стосувався оголошення догани ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням наказу від 31.05.2016 №135, про що складено Акт від 02.06.2016 (т. 1, а.с.9).

Зокрема, наказом №135 від 31.05.2016 (т. 1, а.с. 213-215) на підприємстві було створено тимчасову комісію для проведення службового розслідування за фактом виникнення ситуації в ніч з 29.05.2016 на 30.05.2016 на території відповідача - незаконного проникнення до приміщення підприємства - корпусу №22 будівлі 57 по пр. Науки в м.Києві (т.1, а.с. 216), яка своєю Вимогою №1 від 01.06.2016 зобов`язала ОСОБА_1 надати в термін до 10.00 год. 2 червня 2016 року комісії в письмовому вигляді перелік розпорядчих та внутрішніх нормативних актів відповідача, а також нормативно-правових актів, якими користується в роботі позивач ОСОБА_1 (т.1, а.с. 217).

При цьому, як убачається з відмітки про отримання такої Вимоги, ОСОБА_1 отримав її 1 червня 2016 року о 16.54 год. (т.1, а.с. 217).

Як вбачається з розписки про отримання, перелік документів, які витребовувалися від ОСОБА_1 , було вручено Голові комісії 2 червня 2016 року о 10.51 год. (т. 1, а.с.221-222).

При цьому, Актом №1 від 02.06.2016 зафіксовано факт порушення ОСОБА_1 покладених на нього Вимог щодо надання документів до 10.00 год., що на думку Комісії є порушенням вимог ст. 139 КЗпП України - невиконання пункту 4.1. Наказу №135 від 31.05.2016 (т. 1, а.с. 226-227).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни, до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

У конкретному випадку не вбачається в діях ОСОБА_1 щодо надання із запізненням менше ніж на годину, документів, які витребовувалися на виконання наказу від 31.05.2016 №135, ознак протиправного, винного неналежного виконання працівником своїх обов`язків, у зв`язку з чим приходить до висновку про те, що наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 144 від 06.06.2016 у вигляді оголошення догани ОСОБА_1 є незаконним, а відтак підлягає скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції надав вірну оцінку обставинам справи в даному випадку.

Наказом №146 від 07.06.2016 було оголошено догану ОСОБА_1 на підставі Службової записки начальника автоколони Служби головного механіка ОСОБА_5 від 01.06.2016 та доповідної записки начальника Юридичного управління ОСОБА_6 від 07.06.2016 (т. 1, а.с. 268).

При цьому, згідно Службової записки ОСОБА_5 від 01.06.2016 Генеральному директору УДП «Укрінтеравтосервіс» повідомлялося про виявлення на території підприємства події за участю ОСОБА_1 , під час якої було пошкоджено автомобіль Фольксваген (т. 1, а.с.269), а згідно Доповідної записки від 07.06.2016 аналізом службової записки ОСОБА_5 встановлено факт порушення ОСОБА_1 ст. 139 КЗпП України щодо порушення обов`язку дбайливо ставитися до майна власника (а.с. 270).

При цьому, матеріали справи не містять достатніх та належних доказів про те, що автомобіль Фольксваген був пошкоджений з вини ОСОБА_1 , що за відсутності відповідної постанови суду за ст. 124 КУпАП не дає підстав суду встановити, що саме з винних дій позивача було пошкоджене майно відповідача, які б в силу вимог ст. 147 КЗпП України давали б підстави для оголошення ОСОБА_1 догани.

Не вчинення відповідачем необхідних дій щодо правильного оформлення компетентними органами ДТП не дає підстав припускати, що автомобіль Фольксваген д.н.з. № НОМЕР_1 було пошкоджено саме з вини ОСОБА_1

Подальші дії щодо ремонту автомобіля не можуть бути достатніми доказами вчинення ДТП з вини ОСОБА_1 , навіть якщо припустити, що позивач ініціював питання про отримання коштів на ремонт даного автомобіля.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з ДТП 31.05.2016 наказом №147 від 07.06.2016 було призначено проведення службового розслідування на предмет встановлення вартості збитків підприємства, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою ( т. 1, а.с. 79-81).

На виконання наказу №147 від 07.06.2016 комісією було складено Акт службового розслідування від 07.06.2016 року (т. 1, а.с. 101-106).

При цьому, в Акті комісія дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена камерами відеоспостереження, за вчинення ДТП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді догани згідно наказу №146, однак в діях ОСОБА_1 також вбачається факт перевищення службових повноважень з метою уникнення власних приватних майнових витрат, а також з метою вчинення спроби приховання факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок якої пошкоджене державне майно, що є порушенням ст. 139 КЗпП України (т. 1, а.с. 101-106).

Підставою для такого висновку стало підписання ним як заступником Генерального директора Звіту про використання коштів №205 від 01.06.2016 року ОСОБА_5 для придбання матеріалів для проведених косметичного ремонту автомобіля Фольксваген державний № НОМЕР_1 на суму 999,50 грн. ( т. 1, а.с. 82-84), оскільки на момент підписання такого Звіту 01.06.2016 на робочому місці перебував Генеральний директор, а згідно Наказу №262 від 04.09.2015 ОСОБА_1 має право підписувати фінансові документи лише за умови оформлення картки зі зразком підпису (т.1, а.с. 86-100).

В результаті проведення службового розслідування на виконання Наказу №147 від 07.06.2016 комісією було складено Рекомендації від 07.06.2016 притягти ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т.1, а.с. 105-106).

Так, наказом «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016 ОСОБА_1 оголошено догану на підставі Рекомендації від 07.06.2016 (т. 1, а.с. 202).

Копію даного наказу ОСОБА_1 отримав 07.06.2016 о 15.17 год. під розписку (т. 1, а.с. 202).

В той же час, наказом №130-ВК від 07.06.2016 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового порядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України» ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» ( т. 1, а.с. 7).

Згідно з вимогами ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

При цьому, згідно з частиною першою статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2 ст.149 КЗпП).

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП).

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4 ст.149 КЗпП).

Матеріали справи доводять, що при винесенні наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 148 від 07.06.2016, яким ОСОБА_1 оголошено догану, позивачу не було забезпечене право надання пояснень щодо суті порушень, які йому ставляться у провину, чим порушено процедуру видачі такого наказу, а відтак порушено права працівника. З огляду на що, такий наказ має бути скасований судом.

Разом з тим, беззаперечним фактом порушення роботодавцем вимог трудового законодавства є видача наказу №130-ВК від 07.06.2016 про звільнення ОСОБА_1 , підставами якого значаться попередні накази про оголошення доган.

У такий спосіб роботодавець допустив порушення вимог ч.2 ст.149 КЗпП, відповідно до яких за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

За таких обставин, наказ про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню.

Що стосується ще однієї заявленої підстави для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 - перебування на лікарняному, то такі доводи не доведені позивачем, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема підписами ОСОБА_1 у наказах від 07.06.2017, тоді як до відділу кадрів відповідача була надана довідка з урологічного відділення від 08.06.2016 № 332 про те, що позивач з 07.06.2016 знаходиться на лікуванні.

Факт незаконного звільнення позивача в силу вимог ст. 235 КЗпП України дає підстави для нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, з огляду на те, що заява про поновлення на роботі у конкретному випадку розглядається більше одного року не з вини працівника, оскільки його представник був присутнім в усіх судових засіданнях, однак по справі змінювалися судді та розгляд справи розпочинався спочатку, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу повинна здійснюватися за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 7 червня 2016 року (оскільки згідно наказу №130-ВК від 07.06.2016 звільненим позивача вказано як з 7 червня 2016) по день постановлення судового рішення по справі - 14 січня 2019 року.

Так, згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році склала 251 день. За період з 07.06.2016 по 31.12.2016 кількість робочих днів склала 145 днів.

Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 році склала 249 день. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 року № 2211, який набрав чинності 02.12.2017 року - 25 грудня введено додатковий вихідний день (Різдво Христове ), який не було враховано в Листі Міністерства праці та соціальної політики України в редакції від 05.08.2016 року. Тож остаточна кількість робочих днів у 2017 році склала 248 днів.

Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 кількість робочих днів у 2018 році склала 250 днів.

У 2019 році кількість робочих днів до 14 січня 2019 року включно склала 8 днів.

Загальна кількість робочих днів, за яку необхідно стягнути середній заробіток, складає: 145+248+250+8= 651 день.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами), середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача, визначена виходячи з виплат (квітень 2016 р. - 16 357,92 грн., травень 2016 р. - 8690,14 грн.) за останні фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (21+19 дня) перед звільненням шляхом ділення на число відпрацьованих робочих днів складає: (16 357,92 грн. + 8690,14 грн.) : 40 = 25 048,06 грн. : 40 днів = 626,20 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу - за період з 7 червня 2016 року по 14 січня 2019 року складає 407 656,20 грн. (651 день х 626,20 грн. середньоденного заробітку).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Козуліної Аліси Василівни яка діє на підставі ордеру в інтересах Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна