Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/586/18
Провадження № 2-ві/376/1/19
У Х В А Л А

"07" червня 2019 р.

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Віговського С.І.,

при секретарі Кропивлянській С.М.,

розглянувши в приміщенні Сквирського районного суду Київської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , секретаря Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області Зубович Ольги Михайлівни, третя особа: державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , секретаря Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області Зубович Ольги Михайлівни, треті особи: Красноліська сільська рада Сквирського району Київської області, державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори, про визнання правочину дійсним, -

встановив:

У судовому засіданні відповідач за первісним позовом, ОСОБА_2 , подала письмову заяву про відвід у справі головуючого судді Сквирського районного суду Київської області Клочка В.М., мотивуючи тим, що суддя Клочко В.М., 05 червня 2019 року спілкувався з представником позивача поза межами судового засідання, що на думку заявника норми є порушенням вимог ЦПК України та викликає сумніви в неупередженості судді щодо прийняття подальшого рішення у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Статтею 36 ЦПК України передбачено підстави для відводу судді. У пункті 5 частини 1 цієї статті вказано, що суддя не може розглядати справу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 ЄСПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄСПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивноїперевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості є наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу ("Сандер проти Сполученого Королівства"); не реагування судді на расистські висловлювання присяжних ("Ремлі проти Франції") тощо. Так, у рішенні у справі "Бушемі проти Італії" було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив на тому, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорновикликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу"); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

З вище наведеного можна прийти до висновку, що пряма чи побічна заінтересованість судді може мати як юридичний так і побутовий характер. Юридична заінтересованість судді має місце, якщо від результату вирішення спору у нього виникнуть, зміняться або припиняться певні права або обов`язки. Побутова або фактична заінтересованість полягає в тому, що рішення суду може мати вплив на особисті стосунки судді з оточуючими.

Як слідує із змісту письмової заяви про відвід, ОСОБА_2 обґрунтовує її тим, що на її особисте переконання (яке не підтверджене жодними доказами) головуючий суддя має «позаробочі» відносини із представником позивача.

Судом, за наслідками дослідження матеріалів справи, не знайшли свого підтвердження зазначені в клопотанні відповідача про відвід головуючому обставини, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про залишення без задоволення клопотання про відвід судді, оскільки заява про відвід є необґрунтованою.

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Клочка Володимира Миколайовича у справі № 376/586/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , секретаря Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області Зубович Ольги Михайлівни, третя особа: державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , секретаря Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області Зубович Ольги Михайлівни, треті особи: Красноліська сільська рада Сквирського району Київської області, державний нотаріус Сквирської районної державної нотаріальної контори, про визнання правочину дійсним - залишити без задоволення, а справу передати судді Сквирського районного суду Київської області Клочку Володимиру Миколайовичу для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С. І. Віговський