Провадження № 22-ц/4808/817/19
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Бородовським С.О.22 квітня 2019 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 07.10.2006 року в Івано-Франківському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №1764. Сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживання з відповідачкою (а.с.1-2, том 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду (а.с.193-194, том 2).

Не погодившись з ухвалою суду, представник позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Місцевим судом відкрито провадження у справі, проте за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції скасовано дану ухвалу та направлено справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження з урахуванням необхідності дослідження у відповідності до Порядку консульської легалізації офіційних документів, перевірити належність та допустимість як доказів наданих документів, а саме копій паспорту та посвідчення громадян США сторін у якості доказів набуття ними іноземного громадянства та наявності спору між ними в іноземному суді. Однак, місцевий суд, не вирішивши питання про відкриття провадження по справі, одразу постановив оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду та не виконав приписи суду апеляційної інстанції, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України та ч.1 ст.187 ЦПК України.

Крім того, матеріали справи не містять ухвали про визнання в Україні рішення іноземного суду, постановленої за правилами ст.ст.471-473 ЦПК України, внаслідок цього порушено процедуру виконання рішень іноземних судів. У матеріалах справи немає жодного документу, який би свідчив про відкриття провадження в Сполучених Штатах Америки справи про розірвання шлюбу між сторонами, про той самий предмет, з тих самих підстав.

Також зазначає, що позовну заяву вірно подано до Івано-Франківського міського суду, оскільки як позивач, так і відповідач є громадянами України, їх зареєстроване місце проживання в Україні, обоє володіють нерухомим майном, яке знаходиться в Україні. Тому не підлягає застосуванню ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право». В матеріалах справи відсутні докази щодо зареєстрованого місцезнаходження відповідача не в місті Івано-Франківську, а надання відповідачем незасвідченої копії посвідчення громадянина США не є підтвердженням зареєстрованого місяця проживання та не може вважатись належним, достовірним та достатнім доказом, чим порушено ст.ст.77, 79, 80 ЦПК України. У даному випадку належним підтвердженням постійного проживання у США, згідно чинного законодавства України, є прийняття громадянина України на постійний консульський облік, чого стороною відповідача не підтверджено. З цих підстав просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.204-207, том 2).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що факти, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України. Нею поданий аналогічний позов у липні 2018 року за місцем проживання сторін в США, про що відомо позивачу, та надано суду копію повістки Окружного суду округу Кук, Іллінойс. Вона є громадянкою Сполучених Штатів Америки та з 2013 року проживає за межами України, у зв`язку з чим справа не може бути підсудна Івано-Франківському міському суду. Доказами реєстрації її місцезнаходження є посвідчення громадянина США № НОМЕР_1 , а також посвідчення водія № НОМЕР_2 від 21.06.2018 року, що міститься в матеріалах справи. Також долучає до відзиву копію витягу з інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.03.2019 року щодо перетинання нею державного кордону України 04.06.2018 року. Просить оскаржувану ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.15-17, том 3).

На адресу апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_5 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.1-2, том 3), яке ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.06.2019 року задоволене (а.с.3, том 3).

У судове засідання в режимі відео конференції представник відповідача ОСОБА_2 . ОСОБА_5 у Жовтневий районний суд м.Запоріжжя не з`явився, тому розгляд справи в режимі відеоконференції не відбувся.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Також представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано клопотання про витребування доказів, у якому він просить витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витяг з інформацією про перетинання ОСОБА_1 державного кордону України за період з 2015 року і на час розгляду справи судом. Апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги можливо перевірити за відсутності такої інформації, тому і відсутні підстави для витребування доказів, зазначених представником відповідача у клопотанні.

Вислухавши пояснення представника апелянта, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що у жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про розірвання шлюбу. При цьому, позивачем в порядку п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України було констатовано, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с.1-2, 3, том 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду (а.с. 9, 16, том 1).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 листопада 2018 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 07.10.2006 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №1764. Неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.22-24, том 1), однак ухвалою цього ж суду від 25.01.2019 року зазначене заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.204-205, том 1).

Ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі від 16 жовтня 2018 року була оскаржена в апеляційному порядку представником відповідача (а.с.20-24, том 2).

Апеляційний суд, скасовуючи постановою від 04.04.2019 року ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 жовтня 2018 року про відкриття провадження в даній справі та направляючи суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження, звернув увагу суду першої інстанції на те, що необхідно у відповідності до Порядку консульської легалізації офіційних документів, який установлюється Віденською конвенцією «Про консульські зносини» 1963 року, міжнародними договорами та чинним законодавством України перевірити належність та допустимість копій наданих документів як доказів: паспорта та посвідчення громадян США обох сторін, перевірити факт набуття ними іноземного громадянства та наявності спору між ними в іноземному суді (а.с.148-153, том 2).

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 29, п.3 ст. 44 ЦПК України, встановивши, що позивачем порушено порядок подання позову, не виконаний обов`язок щодо звернення до Верховного Суду для вирішення питання про визначення підсудності, надання неправдивої інформації про постійне місце проживання сторін за межами України, набуття ними громадянства іноземної держави, неподання інформації про збереження громадянства України, перебування на розгляді юрисдикційного органу іноземної держави аналогічного спору, чим порушено права відповідача, дійшов висновку про зловживання позивачем процесуальними правами та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Апеляційний судне погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Крім того, відповідно до положень частини 3 статті 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частиною першою статті 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Нормами статті 29 ЦПК України передбачено, що підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку статті 33 цього Кодексу, одноособово.

Зі змісту указаної норми процесуального права вбачається, що Верховний Суд визначає підсудність справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства за умови, якщо обидві сторони проживають за межами України.

Іншого тлумачення указана норма не допускає.

За змістом статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону. Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У статті 76 зазначеного Закону наведені підстави визначення підсудності справ судам України.

Так, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно статті 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом:1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів у рамках державно-приватного партнерства, укладених Кабінетом Міністрів України, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт;2) якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні;3) якщо у справі про спадщину спадкодавець - громадянин України і мав в ній місце проживання;4) якщо спір пов`язаний з оформленням права інтелектуальної власності, яке потребує реєстрації чи видачі свідоцтва (патенту) в Україні;5) якщо спір пов`язаний з реєстрацією або ліквідацією на території України іноземних юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців;6) якщо спір стосується дійсності записів у державному реєстрі, кадастрі України;7) якщо у справах про банкрутство боржник був створений відповідно до законодавства України;8) якщо справа стосується випуску або знищення цінних паперів, оформлених в Україні;9) справи, що стосуються усиновлення, яке було здійснено або здійснюється на території України;10) в інших випадках, визначених законами України.

Отже, при вирішення питання про розгляд цивільних справ за участю іноземного елемента діє так званий "закон суду" (lextori), тобто у визначенні підсудності може застосовуватися загальна територіальна, альтернативна, виключна та договірна підсудність.

Загальні засади підтвердження дійсності та юридичної сили документа, виданого в іноземній державі, визначено у ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, де зазначається, що документи, які видали уповноважені органи іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їхньої легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Цивільний процес розпочинається із поданням до суду позовної заяви. Після отримання судом позову розпочинається юридична процедура, спрямована на розгляд та вирішення викладених у позовній заяві питань.

Правовими наслідкам виявлення недоліків позовної заяви на стадії пред`явлення позову та відкриття провадження у справі є : залишення позовної заяви без руху; повернення позовної заяви; відмова у відкритті провадження у справі; залишення позову без розгляду.

Згідно зі ст. 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами; у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим; є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 187 ЦПК України врегульовано питання про відкриття провадження у справі і відповідно до якої за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено адресу фактичного проживання сторін: АДРЕСА_1 , ним заперечується громадянство США та перебування на території США на час подання позову. (а.с.1-2, том 1).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у встановленому законом порядку по АДРЕСА_1 , Вона, навпаки, стверджує, що обидві сторони мають громадянство США та перебувають на території США (а.с.14, том 1).

Ці обставини повинні бути перевірені судом, від чого залежить підсудність справи.

Належним підтвердженням постійного проживання за кордоном, згідно наказу Міністерства закордонних справ України №337 від 17.11.2011 року «Про затвердження Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном», є прийняття громадянина України на постійний консульський облік.

Ці Правила регулюють порядок прийняття на консульський облік, ведення та зняття з такого обліку в закордонних дипломатичних установах України (далі - ЗДУ) громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, та

дітей - громадян України, усиновлених іноземцями або громадянами України, які постійно проживають за кордоном.

Відповідно до пункту 1.2. Правил, консульський облік полягає в реєстрації в закордонній дипломатичній установі громадянина України, який постійно проживає або тимчасово перебуває за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном (далі - електронний реєстр), що ведеться в ЗДУ за встановленою формою, проставленні в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспортний документ), проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

Відповідно до п.1.5, Консульський облік здійснюється у випадках:постійного проживання громадянина України за кордоном на законних підставах;тимчасового перебування громадянина України за кордоном на законних підставах більше ніж три місяці;зміни місця проживання в межах однієї держави (переїзд з

консульського округу однієї закордонної дипломатичної установи до консульського округу іншої) або переїзду з однієї іноземної держави до іншої;зміни меж консульського округу ЗДУ; усиновлення дитини - громадянина України іноземцем або громадянином України, який постійно проживає за кордоном.

Суд першої інстанції, не дослідивши та не перевіривши надані сторонами документи щодо перебування на консульському обліку, наявності факту і підстав зняття з такого обліку, в тому числі у разі набуття громадянства іншої держави і втрати громадянства України наявності спору між ними в іноземному суді і вирішення цього спору, прийняття до виконання рішення іноземного суду, постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.3 ст.44 ЦПК України.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, що відповідно до ст.379 ЦПК України є підставою її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому суду першої інстанції необхідно витребувати з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України витяг з інформацією про перетинання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державного кордону України за період з 2015 року по теперішній час, перевірити чи знаходяться сторони на консульському обліку, чи не зняті з нього і чи не втратили громадянства України, після того, за наявності відповідних підстав, направити до Верховного Суду для визначення підсудності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про залишення позовної заяви без розгляду від22 квітня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 червня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський