РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 563/834/18

Провадження № 22-ц/4815/704/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Загородько Н.А.

Рішення ухвалене в м. Корець Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Рівненський апеляційний суд в складі :

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання : Шептицька С.С.,

з участю: прокурор Безпалов А.В., представник заявника адвокат Луцюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги Прокуратури Рівненської області та представника ОСОБА_1 - адвоката Луцюка М.П. на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 04 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа Прокуратура Рівненської області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 4000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 125000 грн. в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги.

Даний позов мотивував тим, що вироком Корецького районного суду від 03.11.2017 року його визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26.04.2018 року вирок Корецького районного суду від 03.11.2017 року залишено без змін.

Вказує, що він перебував під слідством та судовим розглядом з 30.03.2015 року по 26.04.2018 року.

Протягом перебування під слідством та судом його постійно супроводжували емоції страху, приниження та розпачу. Після оголошення підозри в нього погіршилися відносини з оточуючими людьми, оскільки вони почали звертати увагу на його постійні емоційні перепади та дратівливість. Окрім того, у зв`язку із оголошенням підозри в нього значно погіршились відносини із односельчанами та родиною ОСОБА_2 (який був його другом), та загинув внаслідок ДТП, в якій позивача звинуватили.

Поряд з цим ОСОБА_1 разом з захисником Луцюком М.П. намагаючись довести свою невинуватість у інкримінованому йому злочині, неодноразово зверталися до слідчого, прокурора та слідчого-судді із клопотаннями про проведення слідчих експериментів для встановлення причини ДТП та встановлення дійсного винуватця ДТП в якій загинув ОСОБА_2 , однак їм безпідставно в проведені вказаних слідчих дій відмовляли при цьому фактично не пояснюючи, у зв`язку з чим.

В послідуючому позивача та його захисника обмежували в часі ознайомлення із матеріалами справи, що в свою чергу свідчить лише про те, що його цілеспрямовано незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду намагалися зробити винним в тому чому він винен не був. Вся сукупність вказаних фактів призвели до важких душевних страждань, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру-зокрема те, що його звинувачували в смерті друга і не давали жодної змоги довести невинуватість.

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 04 березня 2019 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 154113 грн. 82 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 125000 грн. в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги.

В поданій Прокуратурою Рівненської області апеляційній скарзі зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат за надання правової допомоги, суд першої інстанції виходив з власних міркувань, які не обґрунтовані належними доказами.

Вказує, що для стягнення з відповідача відшкодування витрат на правову допомогу суду має бути надано допустимі докази понесення цих витрат. В даному випадку, позивач мав подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Вказує, що на обґрунтування затраченого адвокатом часу та обсягу виконаних робіт позивачем не долучено звітів адвоката про фактично надані послуги які б підтверджували його участь (кількість та час) у судових засіданнях, а також написання процесуальних документів.

Зазначає, що до позовної заяви ОСОБА_1 долучено лише копії договорів про надання правової допомоги від 31.03.2015 та 04.12.2017, копії актів про надання допомоги від 22.02.2018, від 02.05.2018, а також копії меморіальних ордерів від 03.01.2018 на суму 600 грн., від 12.01.2018 на суму 3000 грн., від 12.01.2018 на суму 14500 грн., від 22.02.2018 на суму 500 грн., від 24.11.2017 на суму 7944 грн. Тобто, позивачем згідно копії меморіальних ордерів сплачено лише 26 544 грн за надані послуги. Належні та допустимі докази, які підтверджують оплату решти послуг адвоката на суму 98 456 грн відсутні.

За наведеного просив рішення Корецького районного суду Рівненської області від 04.03.2019 в частині стягнення витрат на правову допомогу скасувати, в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Луцюк М.П. вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дійшов правильного висновку про необхідність відшкодування витрат на надання правової допомоги та задовольнив в цій частині позов повністю.

Однак вважає, що виходячи із засад розумності і справедливості при вирішенні питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду органами досудового розслідування і прокуратури слід було застосовувати із щонайменше розміру трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством, оскільки глибина та ступінь моральних страждань, які ОСОБА_1 отримав внаслідок незаконного кримінального переслідування є явно вищим.

Враховуючи викладене просив рішення Корецького районного суду Рівненської області від 04.03.2019 в частині визначення розміру, який підлягає відшкодуванню у рахунок відшкодування моральної шкоди змінити, стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів х єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 462 341,46 грн. В решті рішення залишити без змін.

Прокурор Безпалько А.В. в судовому засіданні підтримав подану прокуратурою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луцюка М.П. залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Луцюк М.П. підтримав подану ним апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Луцюка М.П. не підлягає до задоволення, натомість апеляційна скарга Прокуратури Рівненської області підлягає до задоволення частково, з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що безпідставним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, йому спричинено моральну шкоду, право на відшкодування якої він має у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Підстав для визначення розміру моральної шкоди виходячи з розміру не менше двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, не встановлено, а тому судом визначено шкоду у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати.

Крім того, було задоволено вимогу про розподіл судових витрат та відшкодовано витрати на правову допомогу в сумі 125000 грн., понесені в рамках кримінального провадження.

З такими висновками суду першої інстанції частково погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Корецького районного суду Рівненської області від 03.11.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26.04.2018 року вирок Корецького районного суду Рівненської області від 26.04.2018 року залишено без змін.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, в силу ст.81 ЦПК України суд не оцінює обставини ДТП, її механізм, дії учасників пригоди, оскільки оцінку їм вже було надано в ході проведення досудового розслідування, судового розгляду, у зв`язку з чим суд не повноважний переоцінювати їх в рамках даної справи, предмет якої стосується виключно цивільно-правової відповідальності винної особи, за дії якої несе відповідальність держава.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, визначені ст.ст.1174, 1176 ЦК України. Такі підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб вказаних вище органів, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є безумовною підставою покладення цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду саме на державу в особі Державної казначейської служби України, незалежно від вини такої особи.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду

За положеннями ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом, яким встановлюється й порядок її відшкодування.

Таким чином, виходячи із характеру спірних правовідносин, останні регулюються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (із змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, ч.2 ст.1 цього Закону передбачено, що у випадках зазначених в ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень частин 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося відповідачем та третьою особою, що позивач ОСОБА_1 знаходився під слідством та судом з 30.03.2015 року (повідомлення про підозру) до 26.04.2018 року (ухвала апеляційної інстанції).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що безпідставним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, йому спричинено моральну шкоду, право на відшкодування якої він має у відповідності до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Такі обставини дійсно призвели до порушення нормальних життєвих зав`язків, негативно вплинули на стосунки з оточуючими людьми, позначилися на стані його здоров`я, який значно погіршився, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст.4, ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», з урахуванням роз`яснень, викладених в ч.2 п.9, ч.2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться з урахуванням визначених Законом меж відшкодування, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що діє на час розгляду справи.

Аналогічне правило щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди визначено й в п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року.

Отже, з аналізу вказаних норм в їх системному зв`язку вбачається, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15.

Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» щодо розміру встановленої мінімальної заробітної плати у 2019 році в сумі 4173 грн. за кожен місяць перебування ОСОБА_1 під слідством та судом у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, судом першої інстанції правильно та справедливо визначено розмір спричиненої моральної шкоди в сумі 154113,82 грн. виходячи з наступного: ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 36 місяців 28 днів (30, 31 березня 2015 року - 26 квітня 2018 року) 4173*36=150228 грн.; 150228+269,22 грн. (30,31 березня 2015 року) +3616,6 грн. (1-26 квітня 2018 року) =154113,82 грн.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Луцюка М.П. про те, що при вирішенні питання про розмір відшкодування за завдану моральну шкоду органами досудового розслідування і прокуратури слід було застосовувати із щонайменше розміру трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць перебування під слідством, оскільки глибина та ступінь моральних страждань, які ОСОБА_1 отримав внаслідок незаконного кримінального переслідування є явно вищим, не заслуговують на увагу. Виходячи із принципу розумності та справедливості, врахувавши та надавши належну оцінку всім обставинам справи, тривалість негативних наслідків для позивача, пов`язаних з доведенням своєї невинуватості, обсяг його емоційних та психологічних страждань, місцевий суд правильно дійшов висновку, що розмір визначеної ним моральної шкоди в 4000 000 грн. є явно завищеним та недостатньо обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив частково із стягненням з Державної казначейської служби України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 154113, 82 грн.

Що ж стосується відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 125000 грн., понесених в рамках кримінального провадження, слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору в силу ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», місцевий суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 125000 грн., оскільки з огляду на складність справи, тривалість здійснення провадження по ній, обсяг виконаної адвокатом роботи їх розмір вважав обґрунтованим.

Слід зазначити, що висновок місцевого суду в цій частині є передчасним.

Документально підтвердженими є витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу в розмірі 26 544 грн. (а.с.23-25), тому саме ця сума і підлягає до стягнення на його користь з відповідача.

Надані позивачу послуги адвокатом в борг (а.с.21,22), який частково оплачений після ухвалення рішення місцевого суду в сумі 77521 грн., не були витратами ОСОБА_1 за визначенням, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі у місцевого суду не було.

За таких обставин, місцевий суд не повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга прокуратури підлягає до задоволення частково, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу. Підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а вимоги апеляційної скарги прокуратури задоволено частково, то в порядку встановленому КМ України, прокуратурі Рівненської області, слід повернути з держбюджету пропорційно до задоволених її вимог, частину сплаченого судового збору в розмірі 1477 грн. (платіжне доручення № 454 від 21 березня 2019 року на суму 1875 грн.).

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, 371, п.1. ч.1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Рівненської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Луцюка М.П. залишити без задоволення.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 04 березня 2019 року змінити.

Зменшити суму стягнутих на користь ОСОБА_1 понесених ним та судових витрат по справі на правничу допомогу з 125 000 грн. до 26 544 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Повернути Прокуратурі Рівненської області з держбюджету в порядку встановленому КМУ частину сплаченого судового збору в розмірі 1477 грн. (платіжне доручення № 454 від 21 березня 2019 року на суму 1875 грн.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук