ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Черкаси

Справа № 22-ц/793/982/19
провадження № 22-ц/793/982/19 категорія 304090000

Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В.

учасники справи:

позивач: АТ комерційний банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Крилової О. Л. на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 14.12.2018 з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 17367,21 грн. кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог банк посилається, що згідно укладеного договору № б/н від 19 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 29.11.2018 року має заборгованість 17367,21 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк».

Тому АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з даним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 17367,21 грн. за кредитним договором № б/н від 19.11.2012 року, яка складається з наступного: 5708,05 грн. - тіло кредиту; 2441,47 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 7914,49 - нарахована пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 803,20 грн. - процентна складова, а також судові витрати в сумі 1762, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 05 квітня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до позовної заяви не додана Пам`ятка клієнта, лише в сукупності з якою Анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи становлять банківський договір.

Крім того в Анкеті-заяві наявне посилання на узгоджений розмір кредитного ліміту в 500 гривень, проте, позивач у позовній заяві посилається на те, що розмір кредиту становить 2 800 гривень, що жодним доказом не підтверджено.

Позивач не надав жодних документальних підтверджень того, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 19.11.2012 (далі - Розрахунки), які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як ні в Анкеті-заяві, ні в Розрахунках, ні в інших документах, які долучені до позовної заяви, немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.04.2019 р., ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю, стягнувши суму заборгованості в розмірі 17367,21 грн..

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги банк зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення суду.

В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісії. Відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, а з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував та користувався кредитними коштами.

Також в апеляційній скарзі указується, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином, а тому апелянт вважає, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 червня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до копії Анкети-заяви (а.с. 6) відповідач ОСОБА_1 та АТ КБ «Приват банк» уклали кредитний договір № б/н від 19.11.2012.

Крім Анкети-заяви, на підтвердження своїх позовних вимог, представник позивача надав наступні докази: Розрахунок заборгованості станом на 01.04.2015 (а.с.5) та станом на 29.11.2018 (а.с. 6), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 8) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 9-23).

У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згодний з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору.

До позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання Анкети-заяви 19.11.2012 відповідач був ознайомлений саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяг з яких долучено до позовної заяви.

В загальних положеннях витягу із Умов та Правил надання банківських послуг, вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі ліцензії Національного банку України № 22 від 29.07.2009 (а.с. 8).

Як вбачається із доданої до позовної заяви копії банківської ліцензії на час укладення кредитного договору, Банк діяв на підставі ліцензії № 22 від 05.10.2011, що свідчить про те, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на момент укладення договору вже не діяли (а.с. 27).

2. Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 19.11.2012 відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої ним в банку одержано кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на веб-сайті Приватбанку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.7 на звороті).

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку,

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто, загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу.

На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100,00 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів при якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі згідно тарифів.

Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на вищенаведених положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України - наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував належним чином свої договірні зобов`язання, що ним не оспорюється, станом на 29.11.2018 він має заборгованість в розмірі 17367,21 грн., яка складається з наступного: 5708,05 грн. тіло кредиту, 2441,47 грн. відсотки, 7914,49 грн. пеня, 1303,20 грн. штраф, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.11.2012 (а.с. 6 зворотна сторона).

У світлі викладеного не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у справі не обґрунтовано доказами, оскільки позивач не довів, що відповідач був ознайомлений з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, та те, що розрахунок заборгованості, наданий банком, стосується кредиту, одержаного відповідачем, адже їх спростовано відповідною заявою позичальника про одержання кредиту у Приватбанку, змістом розрахунків банку та фактом систематичного часткового виконання позичальником своїх договірних зобов`язань.

Такі висновки відповідають правовим позиціям ВС, викладеним у постанові від 21.03.2018 у справі №441/569/17, постанові від 20.05.2019 у справі №428/3288/17, постанові від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц.

Крім того, відповідно до правового висновку ВС у справі №922/2263/17 від 15.06.2018 підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, та заяву про відкриття рахунку, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між сторонами у справі договір. Між сторонами укладено договір на підставі ст. 634 ЦК України шляхом приєднання.

Вказане спростовує твердження суду першої інстанції про те, що фактична відсутність підпису на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає права їх застосовувати. Посилання суду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме надані позивачем Умови розумів відповідач, підписуючи заяву на одержання кредиту, відхиляються апеляційний судом, оскільки відповідач не надав суду інших Умов та правил надання банківських послуг, які, на його думку, діяли на час підписання заяви.

У аспекті вищевикладеного не можна погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що підписана відповідачем заява містить відомості про намір одержати кредит та його умови та позивач не вказав, яку саме банківську картку отримав відповідач та який рахунок використовувався для обігу кредитних коштів, адже в заяві відповідача (а.с. 7) вказано про намір приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Суд першої інстанції належним чином не перевірив, чи підтверджується отримання та користування відповідачем кредитною карткою його фотографією з карткою у єдиній клієнтській базі банку, випискою по рахунку, яка містить операції по рахунку клієнта, строк дії та кількість виданих банком карток цій особі в рамках даного договору кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд не навів правових мотивів, чому з наданих позивачем документів з урахуванням умов кредитного договору і вимог закону не можна встановити здійснені сторонами операції за кредитом й визначити розмір заборгованості при тому, що самим відповідачем не оспорено факту існування кредитних правовідносин з позивачем, а згідно ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Часткове виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором свідчить про прийняття такого договору до виконання та згоду з його умовами.

Одночасно, стосовно позову в частині вимог по стягнення пені, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) суперечитиме положенням ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, тому в задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача пені має бути відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

У даній справі, сторонами кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було погоджено, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Разом з тим до суду Банком не надано доказів і судом першої інстанції не було встановлено фактичних обставин, з якими законодавець пов`язує вирішення спору - строку дії картки, порядку погашення кредиту за договором та строку внесення останнього платежу за ним, хоча зазначені обставини мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Перевіряючи зазначені обставини, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до районного суду не було надано доказів, що підтверджують факт видачі і строк дії Картки, термін її закінчення, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку, наявності заборгованості відповідача за кредитним договором, що унеможливлює правильно розрахувати нараховані АТ КБ «Приватбанк» проценти за кредитним договором.

В анкеті-заяві відсутні відмітки щодо видачі банком чи отримання відповідачем платіжної картки. Також, в пункті «Бажаний кредитний ліміт на платіжну картку Кредитка «Універсальна»/голд, ні представником Банку ні відповідачем не зазначено розміру кредитного ліміту на платіжну картку.

Так само, позивачем не надано районному суду доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, перевірити правильність нарахування процентів за кредитом.

Не надано позивачем до суду і будь-яких доказів, які б ототожнили платіжні картки як такі, що видані в межах дії одного й того ж договору кредиту, з урахуванням змісту Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 ст. 81 цього Кодексу, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З огляду на вищевказані положення законодавства та положення ст. 367 ЦПК України, колегія суддів відхиляє доводи представника апелянта про його виклик до суду апеляційної інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції не має права збирати докази, які позивач мав би додати до поданої ним позовної заяви та до районного суду.

Таким чином, на підставі вищевикладених фактичних обставин справи, встановлених судом, та норм законодавства апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про стягнення з позичальника кредитної заборгованості, оскільки їх належним чином обґрунтовано наданими доказами - відповідним кредитним договором та розрахунками, та стягнути з позичальника на користь банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 5708,05 грн. та штрафу в сумі 1303,46 грн., а всього до стягнення підлягає 7011,51 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.04.2019 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог у справі (на 40,37%) до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій - з відповідача на користь позивача слід стягнути 1778,30 грн. (4405,00 грн. * 40,37%) судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 05.05.2019 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 7011,51 грн. кредитної заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.11.2012.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 1778,30 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складено 18 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді