Провадження №22-ц/812/1067/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 490/3925/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 та Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради,

про визнання недійсними електронного аукціону, протоколу електронного аукціону та договору купівлі продажу квартири, яка продана на аукціоні

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_6

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Чулупом О.С. 17 травня 2019 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена

у с т а н о в и в:

8 травня 2019 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Закупівлі ЮА» про визнання недійсними електронного аукціону, протоколу електронного аукціону та договору купівлі продажу квартири, яка продана на аукціоні.

16 травня 2019 року представник позивача ОСОБА_6 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що зазначена квартира є єдиним місцем для проживання неповнолітнього сина та невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості у майбутньому виконати рішення суду

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що заявником не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_6 посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, просив її скасувати і постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги , а також те, що позивач проживає за межами України, а її неповнолітній син взагалі не був зареєстрований в спірній квартирі, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить доказів про реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Способи забезпечення позову, які передбачені частиною 1 статті 150 ЦПК, залежать від характеру спірних правовідносин, позовних вимог та інших обставин конкретного спору, що зумовлюють необхідність забезпечення виконання судового рішення. Перелік таких способів не є вичерпним.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини 3 статті 152 ЦПК).

Необхідність вирішення цього питання випливає також з положень статті 10 ЦПК України, за змістом якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та рівноправності сторін, а суд зобов`язаний створити умови, за яких дотримувався б необхідний баланс їхніх процесуальних прав та обов`язків та була б гарантована реальна можливість захисту майнових та особистих (немайнових) прав сторін.

Таким чином, забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують позивачу виконання рішення суду в разі задоволення його позову та обмежують, насамперед, права відповідача на розпорядження спірним майном на час розгляду та виконання такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Закупівлі ЮА» про визнання електронного аукціону недійсним, визнання проколу електронного аукціону недійсними та визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 недійсними.

Позивач просила накласти арешт на вказану квартиру, посилаючись на те, що відповідач на даний час є власником спірної квартири, а тому не обмежений у відчуженні квартири іншій особі, тоді як предметом спору є захист права власності позивача та захист на проживання в цій квартирі малолітньої дитини.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами є реальним та носить матеріальний характер, власником спірної квартири є відповідач.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що позивач та її неповнолітній син у травні 2019 були зняті з реєстраційного обліку в спірній квартирі на підставі заяви нового власника житла.

Наведені обставини вказують на можливу загрозу істотного ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що відповідно до частини 2 статті 149 ЦК є підставою для забезпечення позову.

Спосіб забезпечення позову відповідає вимогам наведених процесуальних норм, є співмірним заявленим позовним вимогам та не порушує права інших учасників процесу.

Проте, відмовляючи у забезпеченні позову, суддя не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не наведено належним чином обґрунтованих доводів та доказів того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення позивачем.

За такого, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Доводи відповідача зводяться до суті вирішення спору, що не може бути вирішено в порядку розгляду заяви про забезпечення позову.

В той же час, накладення арешту на майно, перешкоджає стороні його відчужувати, що дійсно забезпечить можливість вирішення спору між сторонами та відповідатиме інтересам кожної сторони.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2019 року скасувати та постановити нову.

Заяву представник позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 ( реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В.Коломієць

І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 20 червня 2019 року.