Справа № 126/2665/18
Провадження № 22-ц/801/1176/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 рокуСправа № 126/2665/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області на ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області у складі судді Губка В. І. від 10 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -

встановив:

01 жовтня 2018 року керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , за яким просив стягнути з нього на користь Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області збитки в розмірі 13285 грн 62 к.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого май щодо суб`єкта № 112629794 ОСОБА_1 на праві власності належить об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля ферми № 2 загальною площею 823,5 кв.м., що розташована у АДРЕСА_1 . Однак ОСОБА_1 права на земельну ділянку площею 0, 8695 га (на якій розташована нежитлова будівля ферми № 2 загальною площею 823,5 кв.м.) не оформив, всупереч приписам статті 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) орендну плату не сплачував, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2018 року допустив заборгованість в розмірі 13285 грн 62 к. (10995 грн за 2016 рік, 2290 грн 62 к. за 2018 рік).

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що прокурор не усунув недоліків позовної заяви, викладених в ухвалі Бершадського районного суду Вінницької області 06 березня 2019 року про залишення її без руху, зокрема всупереч приписам статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не обґрунтував підстави на звернення до суду, а саме щодо нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави Баланівською сільською радою Бершадського району Вінницької області.

В апеляційній скарзі керівник Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати цю ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху прокурором була подана відповідна заява з обґрунтуванням пасивної бездіяльності Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області щодо стягнення з ОСОБА_1 орендної плати впродовж 6 років, що вже призвело до неможливості стягнення боргу поза межами 3-річного строку позовної давності, як підстави представництва інтересів держави щодо забезпечення права територіальної громади на отримання доходу від користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності.

Судом при винесені рішення у справі про залишення без розгляду вказаної позовної заяви порушено строк розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, рішення про залишення без розгляду позовної заяви Бершадським районним судом Вінницької області прийнято після проведення судового засідання у справі 06 березня 2019 року за участю прокурора, позивача та відповідача, після оголошення змісту позовної заяви та пояснень прокурора по суті позову, чим фактично суд розпочав судовий розгляд спору та мав би прийняти рішення по суті.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена із дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції, при зверненні з даним позовом в обґрунтування необхідності самостійного захисту інтересів держави прокурор вказав на тривалу бездіяльність Баланівської сільської ради Бершадського району Вінницької області, яка полягала у невжитті заходів із урегулювання спірних орендних правовідносин в судовому порядку, що, на думку прокурора, свідчить про неналежний захист цим органом інтересів держави.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт третій частини другої статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" від 31 березня 2005 року).

Пункт третій частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». «Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснюють встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

У даній справі судом першої інстанції не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Баланівською сільською радою Бершадського району Вінницької області, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади. Навпаки, обставини справи свідчать про вжиття позивачем заходів з метою приведення договірних правовідносин з відповідачем у відповідність до вимог чинного законодавства. Сама по собі обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Зазначене вище узгоджується висловленими викладеними з усталеними правовими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 926/03/18, від 23 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17.

Одночасно суд апеляційної інстанції наголошує, що обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 56, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

Крім того, згідно з частинами першою, другою статті 324 Цивільного кодексу (далі ЦК України) земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Статтею 326 ЦК України встановлено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частина третя статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначає, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом пункту «а» статті 12 ЗК України, пункту 36 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо розпорядження землями комунальної власності відносяться до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Як видно зі змісту позовної заяви спір виник з приводу розпорядження (передання в користування без відповідної правової підстави) земельної ділянки комунальної власності, однак ні позовна заява, ні заява прокурора, подана на виконання вимог ухвали суду від 06 березня 2019 року про залишення її без руху, не містять конкретного визначення (із посиланням на норму закону) які саме інтереси держави порушуються не належним, на думку прокурора, здійсненням органами місцевого самоврядування власних повноважень щодо власного майна.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Отже, установивши в процесі розгляду справи, що позовна заява не відповідає вимогам, зокрема частини п`ятої статті 175 ЦПК України, суд зобов`язаний був залишити її без розгляду не залежно від стадії та тривалості судового розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області залишити без задоволення, а ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк