Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 175/2386/16-ц

провадження № 61-25880св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Днепргазсервиспромойл», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗИНГ» (далі - ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю Компанія «Днепргазсервиспромойл» (далі - ТОВ «Компанія Днепргазсервиспромойл»), приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 2013 року між TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» та TOB «УніКредит Лізинг» укладено договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD, за яким лізингодавець придбав у обраного лізингоодержувачем продавця транспортний засіб марка: BMW, модель: 318d, об`єм двигуна 1995 куб.см, колір білий, номер шасі, кузова: НОМЕР_1 , та передав його у користування лізингоодержувачу.

Лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 лютого 2016 року, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року, з TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» стягнуто борг у розмірі 54 253,24 грн та відмовлено в зустрічному позові TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» до TOB «УніКредит Лізинг» про визнання недійсними пункту 12.1.2 та пункту 12.7 договору фінансового лізингу та стягнення 139 214,23 грн.

Предмет лізингу лізингоодержувачем на вимогу лізингодавця повернуто не було, через деякий час лізингоодержувач предмет лізингу втратив.

Також, 23 вересня 2013 року між TOB «УніКредит Лізинг», TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 4792L13/00/SUR, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язався сплатити лізингодавцю за його першою вимогою всі необхідні платежі за договором фінансового лізингу № 4792L13/00-LD на загальну суму 77 041,17 дол. США, що на день укладення вказаного договору поруки в гривневому еквіваленті складало 630 504,94 грн.

Посилаючись на те, що товариство повідомило поручителя, що станом на 18 травня 2016 року розмір грошового зобов`язання TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» по відшкодуванню вартості втраченого ними предмету лізингу TOB «УніКредит Лізинг» становить 251 955,67 грн, однак їх вимога поручителем ОСОБА_1 виконана не була, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "НЕОС ЛІЗИНГ" 251 955,67 грн (відшкодування вартості втрачено предмету лізингу).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» заборгованість за договором фінансового лізингу № 4792L13/00-LD від 23 вересня 2013 року у розмірі 251 955,67 грн та судовий збір у розмірі 3 779,34 грн, а всього 255 735,01 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» не виконало встановлений законом і договором обов`язок повернути предмет лізингу лізингодавцю після закінчення 18 липня 2014 року строку лізингу, а у вересні 2014 року втратило предмет лізингу і не має можливості його повернути, тому збитки лізингодавця становлять розмір невідшкодованої лізингоодержувачем частини вартості втраченого ним предмета лізингу у розмірі 251 955,67 грн, які підлягають стягненню з поручителя.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Як встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/7891/14, ТОВ «УніКредит Лізинг» реалізувало своє право на односторонню відмову від договору та розірвало його з 18 липня 2014 року, надіславши на адресу відповідача письмове повідомлення від 04 липня 2014 року № 4670. Крім того, втрата предмета лізингу мала місце після розірвання договору фінансового лізингу - 09 вересня 2014 року. Також судами не враховано, що вини лізингоодержувача у викраденні транспортного засобу немає, та безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положень статті 617 ЦК України. Крім того, факт незаконного заволодіння транспортним засобом відповідно до умов договору складає страховий випадок, тому відповідальність за втрату автомобіля має нести страхова компанія, а не лізингоодержувач.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 вересня 2013 року між TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» (лізингоодержувач) та TOB «УніКредит Лізинг» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу № 4792L13/00-LD (т. 1 а. с. 16-21).

27 січня 2017 року TOB «УніКредит Лізинг» змінив назву на ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ».

На виконання умов пункту 1.1 договору фінансового лізингу, лізингодавець придбав у обраного лізингоодержувачем продавця (ПрАТ «АВТ Баварія-Дніпропетровськ») предмет лізингу, а саме: транспортний засіб марка: BMW, модель: 318d, об`єм двигуна 1995 куб.см, білого кольору, номер шасі, кузова: НОМЕР_1 , та передав його у користування лізингоодержувачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 08 жовтня 2013 року (т. 1 а. с. 26).

Згідно з пунктом 5.1 договору фінансового лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний був сплачувати за користування предметом лізингу лізингові платежі згідно графіку лізингових платежів (т. 1 а. с. 22-23).

З метою належного виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу, 23 вересня 2013 року між лізингодавцем, TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» (лізингоодержувач) та ОСОБА_1 (поручителем) укладено договір поруки № 4792L13/00/SUR, відповідно до пункту 1.1 якого, поручитель як солідарний боржник зобов`язався безвідклично та безумовно сплатити лізингодавцю за його першою вимогою, всі необхідні платежі за договором фінансового лізингу № 4792L13/00-LD на загальну суму, що становить еквівалент 77 041,17 дол. США, що на день укладення вказаного договору поруки становило 630 504,94 грн (т. 1 а. с. 29).

Поручитель зобов`язався сплатити платежі, зазначені в пункті 1.1 договору поруки, якщо йому надіслана лізингодавцем письмова вимога протягом 5 (п`яти) днів з дати такої вимоги без будь-яких заперечень, перевірок або виправдань щодо вимоги, без будь-яких взаємозаліків, вирахувань або утримань.

В порушення умов договору фінансового лізингу TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» не виконувало зобов`язань з оплати періодичних лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором фінансового лізингу, внаслідок чого позивач у жовтні 2014 року звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» боргу по сплаті лізингових платежів та штрафних санкцій у загальній сумі 54 253,24 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 лютого 2016 року (т. 1 а. с. 9-22), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року, позов TOB «УніКредит Лізинг» до TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» про стягнення з відповідача боргу по сплаті лізингових платежів та штрафних санкцій у розмірі 54 253,24 грн задоволено та відмовлено в задоволені зустрічного позову TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» про визнання недійсними пункту 12.1.2 та пункту 12.7 договору фінансового лізингу та стягнення 139 214,23 грн (т. 1 а. с. 13-15).

20 травня 2016 року позивач надіслав на адресу поручителя ОСОБА_1 вимогу № 799 від 18 травня 2016 року і тим самим повідомив поручителя про те, що станом на 18 травня 2016 року розмір грошового зобов`язання TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» по відшкодуванню збитків TOB «УніКредит Лізинг» становить 251 955,67 грн та підлягає сплаті поручителем на користь лізингодавця протягом п`яти днів з дати відповідної вимоги на поточний рахунок TOB «УніКредит Лізинг» (т. 1 а. с. 30).

Вимога була залишена без будь-якого реагування та виконання.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договорів відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 3.8 договору поруки визначено, що договір вступає в силу з дати його підписання, дія цього договору закінчується через три роки після настання останньої дати платежу, вказаної у відповідному графіку лізингових платежів договору фінансового лізингу.

У зв`язку з невиконанням TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» зобов`язань за договором щодо своєчасної сплати лізингових платежів, ТОВ «НЕОС ЛІЗИНГ» надіслало на адресу TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» повідомлення № 4670 від 04 липня 2014 року про відмову від договору з 18 липня 2014 року (т. 1 а. с. 27), яким вимагало повернути предмет лізингу на стоянку за адресою: м. Київ вул. Зрошувальна, 5 . Вищевказане повідомлення TOB «Компанія Днепргазсервиспромойл» отримало 08 липня 2014 року, що підтверджується накладною (експедиторською розпискою) кур`єрської служби доставки TOB «Поні Експрес» №15-1093-4106 (т. 1 а. с. 28).

Повідомлення було отримано лізингоодержувачем, проте виконано не було.

Дніпропетровським апеляційним господарським судом під час розгляду справи № 904/7981/14 встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем грошових зобов`язань по сплаті лізингових платежів за договором, договір лізингу був розірваний 08 липня 2014 року; вимога позивача № 4570 від 04 липня 2014 року про повернення предмету лізингу була залишена без задоволення; відповідач продовжував без внесення лізингових платежів користуватися предметом лізингу до 09 вересня 2014 року; 09 вересня 2014 року відповідач повідомив про втрату предмету лізингу, що виключає його повернення.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Пунктом 9.1 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку дострокового припинення дії договору або у випадку повернення предмета лізингу лізингодавцю з будь-якої іншої причини, лізингоодержувач зобов`язаний передати предмет лізингу та всі необхідні документи, які вимагаються лізингодавцем, у місці, визначеному лізингодавцем в межах України, протягом 5 (п`яти) робочих днів, починаючи з дати відповідної вимоги лізингодавця, якщо інше не буде зазначено у відповідному повідомленні лізингодавця.

Таким чином є обґрунтованим висновок судів про те, що лізингоодержувач після закінчення строку дії договору лізингу предмет лізингу не повернув та втратив його, завдавши лізингодавцю збитки, які підлягають відшкодуванню поручителем.

Разом з цим, суди не врахували, що ТОВ «УніКредит Лізинг» звернулося до господарського суду з позовом до ТОВ «Компанія Днепргазсервиспромойл» про стягнення, зокрема, заборгованості зі сплати лізингових платежів за період з травня по липень 2014 року у розмірі 44 574,45 грн. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 лютого 2016 року (т. 1 а. с. 9-22), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 20 квітня 2016 року, зазначені позовні вимоги TOB «УніКредит Лізинг» задоволено.

У справі, яка переглядається, ТОВ «УніКредит Лізинг» у позовній заяві, поданій у червні 2016 року, просило стягнути з поручителя збитки лізингодавця, які становлять розмір невідшкодованої лізингоодержувачем частини вартості втраченого ним предмета лізингу у розмірі 251 955,67 грн, тобто різницю між вартістю предмета лізингу, яка визначена в договорі фінансового лізингу - 377 443,82 грн, та розміром відшкодування вартості предмета лізингу, що підлягало сплаті (в т.ч. було сплачено) лізингоодержувачем за період з початку строку лізингу до дати розірвання договору - 18 липня 2014 року, а саме 125 488,15 грн (т. 1 а. с. 3-7).

У даній справі позивач надав розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, за період з початку строку лізингу до дати його розірвання - 18 липня 2014 року, в якому не відображено чи включена до суми заборгованості в цій справі вже стягнута рішенням господарського суду стягнута сума заборгованості зі сплати лізингових платежів за період з травня по липень 2014 року у розмірі 44 574,45 грн.

Суди першої та апеляційної інстанції на наведені обставини уваги не звернули, не перевірили, чи включена сума заборгованості зі сплати лізингових платежів, яка була уже стягнута при розгляді господарської справи № 904/7981/14, у розрахунок наведений у доданій позивачем таблиці (т. 1 а. с. 49), та не встановили дійсну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи касаційної скарги, що факт незаконного заволодіння транспортним засобом відповідно до умов договору складає страховий випадок, тому відповідальність за втрату автомобіля має нести ПрАТ «СК «Українська страхова група»), а не лізингоодержувач, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 40003970, за попередньою кваліфікацією самоправство (стаття 356 КК України), 06 листопада 2014 року закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Оскільки факт викрадення предметі лізингу - транспортного засобу марки: BMW, модель: 318d, об`єм двигуна 1995 куб.см, білого кольору, номер шасі, кузова: НОМЕР_1 , не підтвердився, ПАТ «СК «Українська страхова група» відмовила у виплаті лізингоодержувачу страхового відшкодування через відсутність документів визначених у пункті 12.1.3 генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами від 01 лютого 2012 року (т. 1 а. с. 152-183).

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про оспорювання лізингоодержувачем відмови ПАТ «СК «Українська страхова група» у виплаті страхового відшкодування.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведені в цій постанові висновки, об`єктивно дослідити докази в їх сукупності та надати оцінку доводам апеляційної скарги.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2018 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик